76 K. RYGH^ [1910 



antager professor \V. C. Brøgger („Strancllinjens Beliggenhed under 

 Stenalderen" s. 73), „at den flint, som er efterladt af ældre og 

 yngre stenaldersfolk, dels som færdige redskaber, dels som affald 

 fra tilhugning af saadanne, omtrent helt og holdent er tilført anden- 

 stedsfra, særlig fra Danmark, for en del maaske som færdige red- 

 skaber, for en del som raamateriale". 



Naar det imidlertid som her gjelder en nordligere del af landets 

 N'estkyst, synes det mig af tiere grunde ganske uantageligt, at 

 raamaterialet til alt dette flintarbeide skulde være hentet langveisfra. 

 At ialfald i yngre stenalder færdige redskaber, som havde større 

 væM\1i i forhold til sin vægt, undertiden er ført lange veie, er utvil- 

 somt. Paa denne maade maa det forklares, at redskaber af flint 

 kan findes endog oppe i Tromsø amt. Men naar det gjelder raa- 

 flinten, blivei- forholdet ganske anderledes. Det synes ganske 

 utroligt, at man ialfald i en ældre periode af stenalderen skulde 

 have havt saa udviklede kommunikationsmidler, at man kunde 

 føre en saa tung vare i saa store mængder en saa lang vei som 

 fra Jylland op til Romsdalen, Møre og Trøndelagen. 



Skulde virkelig en saadan transport være foregaaet, maatte 

 man ialfald kun have ført med sig gode og fuldt brugbare stykker. 

 Men nu viser det sig, at tlintklumper, som findes paa saadanne 

 pladse, ofte bare delvis indeholder brugbar flint. De er ofte hul- 

 lede og indeholder undertiden større partier kridt. Skulde mate- 

 rialet have væ-ret skaffet tilveie med saa stort besvær, maatte man 

 ogsaa vente, at det var blevet udn3^ttet til det yderste. Men dette 

 er slet ikke tilfælde paa disse pladse. Fremdeles vilde det under 

 forudsætning af, at materialet var skaffet tilveie ved transport ad 

 sjøveien fra Danmark, være vanskeligt at forklare, at det paa sten- 

 alderspladse længere syd paa kysten som paa Vespestad paa Bøml 

 eller paa Garnes i Haus viser sig at have væn-et mangel paa flint, 

 idet man der hovedsagelig eller for en stor del har benyttet sig 

 af bergarter, som man har bearbeidet paa samme maade som 

 flinten. Og endelig synes der mig at ligge en meget afgjørende 

 indvending deri, at det neppe lader sig paavise, for hvilke varer 

 et stenaldersfolk heroppe ved kysten skulde have tiltusket sig 

 raaflinten i Danmark. 



