14 



Sv. Murbeck. 



eller ock uro do netlersta i otro kanten försedda med en '2 — 3-tandad kortare 

 flik. Att denna form beträffande bladskifvans segmentering bildar en öfvergcång 

 mellan A. scptentrionale och A. Tricliomaues och häriiti särskildt visar mycken 

 fbrvandtskap med sistnämnda art, är alldeles uppenbart. Att icke A. Ruta 

 iiutraria^ hos hvilken primärsegmenten äro äniui mycket mer sammansatta än 

 hos A. septentrionale, kan jemte denna art hafva gifvit npphof åt en sådan 

 form, är lika tydligt. 



Annorlunda förhäller det sig emellertid med den andra formen af A. 

 Gcrmanicam. Hos denna är det nemligen regel, att å de båda nedre primär- 

 segmenten ett sekundärt segment icke blott kommer till utveckling i öfverkanten 

 närmast rachis — detta är ju, ehuru mindre ofta, äfven fallet hos A. septcn- 

 trionale — utan att tillika högre upp i undre kanten ett andra, kortare och 

 smalare sådant afskäres, till hvilket man, såsom förut nämnts, endast mycket 

 sällan tinner motsvarighet hos A. scytentrionaJc. Då det dessutom ofta nog 

 inträftar, att primärsegmentens ändfiik genom närvaron af en i2 — o-nervig flik- 

 tand röjer tydlig tendens till afskiljande af ett tredje sekundärt segment, måste 

 det till fullo medgifvas, att de nedre segmenten hos denna form af A. Ger- 

 mamcum kunna vara mer sammansatta än hos A. septentnonaJc^ och att en 

 och samma, högre grad af delning oftare träffas hos den förra än hos den 

 senare arten. Denna omständighet kan vid Hyktigt påseende synas som ett 

 påtagligt bevis emot näranda forms förmedlande ställning i förhållande till A. 

 äeptcntriouah' och A. Trichomanes och torde i sjelfva verket hafva varit för- 

 nämsta orsaken till do sväfvande åsigterna, om denna ormbunkes affiniteter. 

 Det är emellertid lätt att visa, att just en sådan segmentering icke blott kan 

 utan »låste tillkomma former, hvilkas ställning är intermediär gentemot sist- 

 nämnda arter. Vi behöfva för den skull endast något granska tvenne härvid 

 verksamma faktorer, nerveringen hos dessa arter samt deras benägenhet för 

 utveckling af segment utaf högre ordning. Hos A. Tr/cJ/oD/anes utgå från blad- 

 segmentens medelnerv åt hvarje sida 3—5, åt den öfre någon gång G sekun- 

 dära nerver, sbm för öfrigt med undantag af den eller de 2 främsta längs 

 störi'e delen af bladet utsända tei'tiära nervgrenai'. Tänker man sig nu, att 

 denna art plötsligt erhöUe benägenhet att utveckla delade segment, måste tyd- 

 ligen, i (UVei-ensstämmelse ukmI den allmänna lagen att inskärningai' bildas 

 mi'lJMn livjirjc nri'v af sannna ordning nch till l(')lj(l deraf att nerverna äro 

 nästan jcnmstarka, ett större antal sekundära segment på en gäng afskäras. 



