22 



Sv. Murbeck. 



.1. Tfichiimiu/.cy. 

 riirycii som ofrig-a förut näinmla cgeii- 

 skii|)('r. Till klyföppiiiiigai' cllcf klyf- 

 öppuingsfbraiide stråk tinnes ej ett spår. 

 — Längs framsidans kanter å raeliis 

 samt 1 bladskaftets ötVe del fortsätter sig 

 epidermis ut i tvenne midt tor livarje 

 segment at'l)rutna lister, bildade af ett 

 dubbelt lager slutliuen brunfärii'ade 



ee 



Her. 



Grundvåfnaden är såväl i blad- 

 skaft som raeliis ända in till fibrova- 

 siilsti'ängen mörkare (dier ljusare brun- 

 färgad. Dess 4 yttersta lager bildas 

 af något tjockväggiga celler, af hvilka 

 de som ligga närmast epidermis ega 

 temligen starkt förtjockade väggar ehuru 

 med nägoilunda stort lumen, de öfriga 

 dercmot i riktning inåt allt stfirre lu- 

 mina och allt obetydligare förtjock- 

 ningar. Cellerna äro starkt sträckta 

 pil längden, de yttersta trånga och 



A. (rrrnidv icttw. 

 i'mellcrtid af en helt annan epidermis. 

 Cellerna äro här tunnväggiga, något 

 klorofyllf(')rande, korta oeh till följd af 

 de starkt böjda ell(>r ojcmnt förlöpande 

 sidoväggarne af vexlande form. Dess- 

 utom träffas här ganska talrika klyf- 

 öppningar liggande vanligen i 3—4, 

 längre ned i ^ — 1 rader. Dessa klyf- 

 öppningsförande stråk fortsätta, allt- 

 jemt afsmalnande, något nedom skaftets 

 midt och antaga der så småningom 

 den omgifvande öfverhudens egenska- 

 per. — Epiderraislisterna å bladskaft 

 och rachis hos A. Trieh. äro här blott 

 svagt antydda. 



Ct r u n d v ä f n a d e n s 2 — 4 yttersta cell- 

 lager äro inom bladskaftets nedre del 

 brunfärgade. För öfrigt äro längs 

 detta senare — utom midt för de 

 klyföppningsfiirande stråken samt i 

 fai'an på främre sidan — dess tvenne 

 yttre lager ') bildade af tjockväggiga, 

 i syinierhet i det yttersta lagret med 

 betydligt förminskadt lumen försedda 

 celler, som äro ännu något mer sträckta 

 än de utanför liggande epidermiscel- 

 lerna. Ofta nog är, åtminstone på 



myciket längre än epidermiscellerna, vissa ställen, äfven ett tredje lager på 



de öfriga inåt allt mer afkortade och 

 vidgade och således äfven härigenom 

 så småningom antagande egenskaperna 

 bos den inre tunnväggiga gi'undväf- 

 iiaiii'iis element. Äfven denna består 

 uemligen af cylindriska, alltid raka 



liknande sätt, ehuru i vida mindre 

 grad, ombildadt, oeh gent emot hvad 

 fallet är hos A. sept. visar sig det 

 yttersta ecUagret äfven i fåran på 

 skaftets framsida tendigen starkt skle- 

 renkymatiskt. Gränsen mot den öfriga, 



