Tvonno Asplonior. doras affinitptor ofh goiipsis. 



23 



A. septoürioudlc. 

 si(l(ii-ii;i at' bladskaftet och dettas fori- 

 sättnint^' tvonno klyfüppninostorando 

 stråk af samma bygg-nad som hos A. 

 Germ., dock här till följd af do mor 

 tunnväo'i>'ig'a, kortare och mer orogel- 

 buiidna cellerna ännu skarpare ai- 

 stickando mot den öfriga epidermis. 

 Dessa stråk äro tillika bredare än hos 

 A. Germ. — mestadels med 4—0 rader 

 klyföppningar — och räcka nästan 

 ända ned till skaftets bas, i det att 

 de äfv(>n här inkila ett litet stycke 

 ned i den liniiia zonen. 



Grundväfnadens allra yttersta la- 

 ger är inom bladskaftets nedersta, mörka 

 del brunfärgadt. Blott på enstaka 

 ])iniktor äi' äfven det näst yttre lagret 

 tilrgadt, liksom också på vissa ställen 

 färglösa gnindväfnadsceller gränsa ome- 

 delbart till epidermis. Utom i do två 

 längs bladskaftet löpande fårorna består 

 f(>r öfi'igt detta yttersta lager af myc- 

 ket tjookväggiga celler med helt litet 

 lumen. De äro dessutom i liku hög- 

 grad sträckta på längden som de utan- 

 för liggande epidermiselementen. I de 

 mod fårorna alternerande åsarnos midt- 

 parti om bildas ofta, åtminstone på vissa 

 [)unkter, äfven det näst yttre lagret 

 i samma riktning ehuru i mindre grad. 

 T'orer saknas eller ock äro do spar- 

 samma och ytterst otvdliLja. (iränsen 



A. Rufd lim ra rid. 

 at cellernas luiiieii en på tvärsnitt 

 stjornlik tunn. — Längs do båda sido- 

 ytorna af bladskaftet och dettas för- 

 längning löpa klyfö[)pningsförande stråk, 

 hvilkas byggnad likväl, oafsedt do \ov 

 öfrigt temligen gK^sa klyföppningarna, 

 ej på långt när så starkt af viker från 

 den hos angränsande epidermis som 

 fallet är hos A. sept. Cellerna äi-o 

 nomligen öfver hufvud taget ganska 

 långdragna, väggarne temligen starkt 

 förtjockade o. s. v. Dessa stråk up|)- 

 höra vid eller något nedom bladskaftets 

 midt; längre ned träffas i)l(itt en cll(>r 

 annan isolerad klyföppning. 



(rrundväfnadons yttre lager äro 

 inom bladskaftets nedersta, mörka del 

 oftast ofärgade; mera. sällan inträder 

 011 biunfärgning af de 1—2 yttersta, 

 i sådant fall dock ofta inskränkande 

 sig till cellväggarnes midtlamell. För 

 öfrigt oga — utom upptill midt fin- 

 de klyfö]:)|)ningsförande stråken — 

 grundväfnadens 2 eller pä vissa ställen 

 ofta 3 yttre lager temligen starkt frir- 

 tjockade mombraner, dock så, aU cel- 

 lerna, hvilka äro vidan; än hos de 

 öfriga typerna, bibehålla ganska stora 

 biiniiia. De (ifvorallt talrika och tyd- 

 liga, mot lumiiia något vidgade po- 

 rerna meddela åt d«^ssa en i tvärsnitt 

 ofta stjernlik lurm. Gränsen mot don 

 Inre tunnväggiga och klorofylHorande 

 i^rimdväfnadeii ;ir till ITiljd al' dennas 



