Tveiaic Asplenier, deras affiuiteter och geiiesis. 



41 



jomnt och är liksom de öfriga mvfket 

 :<r;irkt fortjockad, hvarigenom oellenias 

 luuien lilifver i hög grad förminskadt. 

 Klorofyll saknas ständigt. 



Undre epidennis är liksom den 

 öfrp temligen olikartad. Segmentens 

 undre yta, som företer temligen be- 

 tydande upphöjningar midt för nerverna 

 och som, genom närvaron af tvenne 

 starka sådana närmare kanterna, här- 

 städes böjer sig temligen tvärt upp 

 mot kaut(>rnas öfre rand och sålunda 

 bildar tvenne mot öfre ytan i c. 30 — 

 45'^' vinkel stälda och åtminstone å 

 segmentens nedre hälft tydligt mar- 

 kerade flanker, beklädes i mellanrum- 

 men mellan dessa upphöjningar samt 

 å Hankernas midtparti af en öfverhud, 

 hvilkens celler hafva temligen starkt 

 och regelmässigt vågiga sidoväggar. 

 Deras form är temligen vexlande, oftast 

 dock något långsträckt oval. De äro 

 klorofyllförande samt rundtorn tunn- 

 väggiga. Klyföppningscellerna ligga 

 ganska tätt intill h varandra; deras 

 längd är 38 — 63 // och uppgår i 

 medeltal till 54 ,u. — A upphöjniil- 

 garna undei- eller — såsom mot kan- 

 terna — något utanför nervei-na består 

 epidermis af celler med en längd af 

 130— !:>7() ,u [)ä en bredd af endast 

 19 —^21 II. Deras sidoväggar äro 

 mindre starkt vågiga eller endast ojemnt 

 forl()pande och i likhet med ytterväggen 

 ganska starkt förtjockade. Detta är 



Lunds Univ. Arsskr, Tom. XXVII. 



oftast äfven fallet med innerväggen, 

 ehuru i mindre grad. Klorofyllet är 

 mycket sparsamt. Glest liggande klyf- 

 öppningar träffas oftast på åsarnes 

 sluttningar, på deras midtparti saknas 

 sådana fullständigt. 



Crrundväfnaden består af 5 — 7 

 cellager, af hvilka det öfversta är på 

 olika sätt utbildadt. I de upphöjningar, 

 som löpa närmare midten af segmen- 

 tens öfre yta, bildas det sålunda åt- 

 minstone delvis af i segmentets längd- 

 riktning mer eller mindre sträckta, 

 för öfrigt dock tunnväggiga och rikt 

 klorofyllförande celler. I de upphöj- 

 ningar åter, som löpa närmast intill 

 kanterna, träffar man utefter segmen- 

 tens hela längd ett temligen bredt 

 stråk af i längdriktningen starkt sträckta 

 celler, bland hvilka endast enstaka 

 stundom äro tunnväggiga och kloro- 

 fyllförande, de flesta deremot — eller 

 alla — utan grönfärgadt innehåll samt 

 rundtorn tjockväggiga och med helt 

 litet lumen. För öfrigt sammansättes 

 detta lager, liksom till största delen 

 det näst öfversta, af i vertikal riktning 

 sträckta, ganska tätt hopslutna celler, 

 som dels ega cylindrisk form, hvarvid 

 dock ofta en tydlig urnupning finnes 

 i nedre ändan eller i båda, dels likna 

 dem, som äro förherrskande i mot- 

 svarande lager hos A. sept. Cellfor- 

 merna i mesofyllets öfriga del hafva 

 ej så tydligt kunnat urskiljas, dock 



6 



