Hans Tedin. 



citeras, hvarjemte i slutet skall lemnas eu fuUstäiulig torteokning öfver :illa 

 dom, som i föreliggande afhandling blifvit omnärada. 



Omkring 1 70 arter hafva undersökts, hvilka alla hos oss förekomma ute 

 i fria naturen antingen som inhemska, vikit växande, eller ock som odlade. 

 Huru önskvärdt det också varit, att detta antal ytterligare ökats, har tiden 

 icke medgifvit att så skett. Trots undersökningarnes ofullständighet våga vi 

 dock hoppas, att de i någon mån skola bidraga till en fullständigare känne- 

 dom om primära barken. Så framt icke annoi'lunda säges elhn- af innehållet 

 otvetydigt framgår, hafva de verkstälts på ettårigt material från Lunds botaniska 

 trädgård eller annan plats i Skåne, insamladt under vintermånaderna (Okt. — 

 Mars), (jrenom att först låta det under någon tid ligga i sprit och sedermera 

 vid snittens tagande fukta såväl snittytan som knifven med glycerin, har det 

 lyckats mig erhålla vida tunnare och vackrare snitt än som vid användande 

 af icke spritlegadt material varit möjligt. Kontrollundersökningar på lefvande 

 material hafva ofta företagits. 



I den följande redogörelsen lemnas först i AJhiiäitiKi, delen en jcmförande 

 framställning af primära barkens ') anatomi, sedan några generela anmärknin- 

 gar förutskickats beträffande denna väfnad i allmänhet i jemförelse med fibro- 

 vasalväfnaden samt angående de vigtigaste olikheterna i barkens byggnad hos 

 örtartade och vedartade växter. I allmänna delens andra del redogöres för 

 barkens funktioner, hvarvid hänsyn tagits särskiklt till dess skyddsgiiVaiide för- 

 måga. I den d(>rpå följamk^ SpccieJa delen beskrifvas de undersökta arterna 

 med hänsyn till barkens olika byggnad. De synpunkter, efter hvilka de ordnats, 

 skola i sammanhang dermed närmare angifvas. 



') Anm. Primär bark fattas öfverallt, i öfvereiisstamiiielse med Hanstein's indelning, 

 "såsom liktydig med gruudvafnaden emellan epidermis och primära bastet Att -säsom Koeppen 

 (anf. st. sid. 448) hänföra epidenuis till primära barken och som följd häraf kalla den 

 ensam för sig eller jemte korkväfnaden för yttre primär bark, torde icke knnna försvaras 

 nr vare sig histogenetisk eller fysiologisk synpunkt. Afven den rent jn-aktiska fördelen 

 af en dylik indelning synes mer än tvifvelaktig. 



För korthetens skull använder jag emellertid i det följande ofta i stället for /i)ii)iär 

 bark endast ordet bark, hvilket ej torde ge anledning till missförstånd, enär meningen lät- 

 teligen inses af sammanhanget. 



