12 Hans Tedin. 



celler äro små, vida mindre än öfriga barkceller, på tvärsnitt runda med 

 starka ansvällningar i hörnen. 



OtVannämda olika former af väggarnes förtjockning äro ingalunda, såsom 

 ock tydligt framgår af figurerna, väl åtskilda, utan öfvergå i och förekomma 

 blandade med hvarandra. En uppdelning i skilda typer, sådan den, med stöd 

 af förhållandena hos ett stort antal bladskaft, verkstälts af C. Müller '), låter 

 sig derför svårligen åstadkomma. Det vill synas, som om den vanligast före- 

 kommande formen närmast vore att inordna under hans "Plattencollenchym". 

 Ofverensstämmelsen med detta framträder framför allt ögonskenlig, då, såsom 

 t. ex. hos Rhamus Cathartica (Tab. I, fig. 3) och Vib. Opulus (Tab. I, 

 fig. 2), den kollenkymatiska förtjockningen är inskränkt till tangentialväggen 

 mellan de båda yttersta cell-lagren. De ofvan nämda koUenkymsträngarne 

 torde närma sig Müllers "Eckencollenchym" liksom de i tvärgenomskärning 

 äfven mest erinra om ett typiskt koUenkym, sådant det beskrifves af De Baky ^) 

 och andra författare. Ett dylikt förekommer emellertid icke utpregladt hos nå- 

 gon undersökt art. Vesque ^) kallar det hos tler talet af våra träd förekom- 

 mande kollenkymet konkavt, emedan cellerna fortfarande, oaktadt väggarnes 

 förtjockning, bibehålla sitt cylindriska lumen, då dereraot hos den konvexa for- 

 men förtjockningen så att säga bugtar inåt, bildande liksom sträfpelare på väg- 

 garnes insida. 



Väggarne färgas vanligen knappt märkbart blå af klorzinkjod, ofta dere- 

 mot gulaktiga och svälla mycket starkt efter någon tid. Vatten åstadkom- 

 mer deremot ingen synbar svallning. Plorizontalväggarne ha talrika porer. 

 De sekundära membi-anförtjockningarne antaga ofta fibrös struktur. Fibrerna 

 bilda ett oregelbundet nätverk, och maskerna synas i sin ordning fint punk- 

 terade. Äfven de vertikala väggarne äro försedda med porer, som till formen 

 äro runda eller elliptiska. De förekomma talrikast på d(^ mindre starkt för- 

 tjockade radialväggarne ot'h uro ofta stälda öfver hvarandra i långsgående ra- 

 der. En dylik rad, genomskuren på längden, ger ät väggen ett perlbandslikt 

 utseende. Koeppen's uppgift ^*), att lian aldi'ig kunnat observera några ta])phäl 



') C. Müller: Ein Beitrag zur Kentniss der Fornieii des ColleiRliyms. — Hericlifc dcv 

 deutsch, bot. Gesellsch. Bd. VITI. 1890. Heft. 5. 



') De Baky: Vergleich. .Vnatomie Leipzig 1877. 

 ') anf. st. sid. 105. 

 *) anf. st. sid. 487. 



