24 Hans Tedin. 



Euonymus oiiropiPus (Tab. IIT, fig. 2G), iikm] livilkcn (»frioii Euonymus- 

 arter mer eller iiiindiv noga öfverensstämma, intager bland undersfikta växter 

 en fullständigt isolerad ställning. Närmast under epidermis (ep), i livars celler 

 ända till 3 tangentiala delningsväggar på sina ställen antyda en börjande 

 korkbildning, finnes ett vanligen enkelt lager af i vertikal rigtning mer eller 

 mindre utdragna koUenkymceller (ykl). Derpä följa 3 å 4 rader celler, som 

 äi'0 tunnväggiga och rika på klorofyll, till formen så väl på transversiil- 

 som radialsnitt öfver hufvud taget rundade, bildande en lakunös väfnad (abp). 

 Ej sällan visa de tendens att antaga palissadform, och hos Eu. angustifolius 

 (Tab. III, fig. 27 abp) är denna tydligt utbildad. Hos Eu. latifolius är der- 

 eniot detta lager icke öfverallt väl ditferentieradt, olika tydligt på olika ställen 

 af ett tvärsnitt; dess celler visa här och der en koUenkymatisk beskaffenhet. 

 Mellan detta klorofyllparenkym och bastet påträftas tvenne lager, hvartdera af 

 ungefär samma mägtighet som- det nyss nämda. Det yttre af dem består af 

 relativt tjockväggiga, vanligen tydligt kollenkymatiska celler ^) (Tab. I, fig. 26 

 ikl). Intercellulärer (ir) äro dock här icke sällsynta och synas vanligen i tvärge- 

 nomskärning än som små kantiga öppningar i hörnen mellan cellerna, än som 

 mindre tangentiala springor. Innersta lagrets celler äro stora och tunnväggiga 

 (Tab. I, fig. 26 ipb). Många af dem ha redan deformerats (de), i synnerhet i 

 de delar deraf, som motsvara kvistens kanter, hvarest det äfven har sin största 

 mägtighet. Hos Eu. angustifolius är differentieringen af de båda inre lagren 

 otydlig, i det att koUenkymatisk förtjockning i delen, motsvarande det yttre af 

 dem, så godt som saknas, hvarför ock de springlika intercellularrummen här 

 äro bättre utveckhxde. I samband härmed står må hända frånvaron af dylika 

 koUenkymsträngar, som hos de öfriga Euonymus-arterna förlöpa i kvistarnes 

 kanter, sammanbindande det yttre och inre kollenkymlagret. Kollenkymets 

 relativt svaga utveckling hos denna art torde för öfrigt kunna ställas i sam- 

 manhang med större anspråk på stannnen såsom assimilerande organ, för så 

 vidt man kan sluta dertill af det tydligt differentierade palissadparenkymet. 

 Lagret närmast bastet så godt som saknar kloryfyll, hvilket deremot vanligen 

 förekommer i kollenkymets celler, ehuru i vida min<lre mängd än i det egent- 

 liga klorofyllparenkymet. 



') Anm Barkens byggnad har sålunda en päfallande likliet med den hos Leyceste- 

 i-ia foriijosa, frånsedt att hos denna hela inre barklagret utgöres af kollenkyni. Jfr. F. 

 AiiKscnüUG: Om stambyggnaden hos Leycesteria fnrmosa. — O. Nobdstkut. Bot. notiser 1879. 



