Om jirimära barki'u Iios vedartado diUot.vlci-, <ioss anatomi m:\\ finiktioner. 27 



desorgani^'i-as (H. idanis, H. ^^iitkainis, R. spectabilis, K. udoratus). Hos 

 nämda art atstötes nemligen barken cridasr |ia de äldsta inteniodieriia af tjocka 

 skott '). Sålunda befanns den ännu i midten af oktober temligen oförändrad 

 kvarsittande jnVett sniti, bvars diameter var eirca :2,5 niin. 



Epidermis är lios alla till andra gru|i|)eii börande växtei' svag. Ytter- 

 väggens tjocklek, kutiknlan inberäknad, öfverstiger i regeln icke G //. Vanli- 

 gen är den mindre och sjunker ej sällan till omkr. "i //. 



Primära barken varierar i afscende [)ä niägtiglieten lios olika arter och 

 till en viss grad äfven hos olika individer. Cell-lagrens antal utgör vanligen 

 omkring O men sjunki'r ofta till ."> A (i, t. ex. hos Lonicera (Tab. 111, tig. 

 34), llydrangea paniculata och ii. arbnrcscens samt Deutzia. lios Vitis 

 vulpina deremot stiger det ända till 1:2 och deröfver. Vanligen förehnnes 

 en rätt tydlig differentiering i tviiune mer eller mindre bestämdt begränsande 

 barklager. 



A. Yffrrhitiit-rv kan ej sällan sägas vara inskränkt till ett miniiiuini. 

 Sålunda utgöres den hos Lonicera, (Tab. .111, Hg. 34 yb), l'lii ladelphus, Spi- 

 ra-a (ipnlifolia samt Deutzia af endast ett enkelt eller dubbelt hypodermalt 

 cell-lager. Hos llydrangea |ianieiilata och H. aborescens räknar den "2 ä 

 3 cellrader, hos Ribes (uinl. 1\. (irossularia) samt Potentilla fruticosa '2 a 

 4, hos llydrangea cordata 3 k 4, hos Herijcris (Tab. Hl, fig. 3*J yb) 3 — 5, 

 hos Mahonia 4 — 8, hos Ribes Grossularia (Tab. Hl, fig. 37 skyb) 5 — 7. 

 Hos Papilionaceerna är den inskränkt till de utanför korken befintliga 1 ä 

 i2 cell-lagren. Den är i regel kollenkyniatisk, än svagt eller t. o. in. knappt 

 märkbart (iJcrberis, Mahonia, Deutzia gracilis, Sj)ira^a, Cytisus och Gle- 

 ditschia!, än starkare (ivuinis, i'otentilla, liibes, llydrangea cordata» 

 Phi lailel plnis oi'li Ldnieera), dock ganska olika hos skilda individei'. Hos 

 Vitis vulpina tiiinas flera starka liypo<leiinala knilenkymsträngar, men i öfrigt 

 består barken af tunnväggigt parenkym. 



I sammanhang med korkens utveckling och den ileraf framkallade desor- 

 ganisationen undergår emellertid ytterbarken hos somliga arter vissa förändrin- 

 gar, hvilka, såsom vi längre fram få tillfälle att närmare tVamliålla, otvifvel- 

 aktigt sjiela en ej ovigtig rol vid i)arken atljällning. Sålunda vinner den hos 



') Fritscii: anf. st. sid. 20b. 



