Om primära barken hos vedartade dikotyler. dess anatomi ocli funktiüner. dö 



tinnpsi tv(>nne kretsar {»rokamliiuiiikniiiiM'ii ot'li arr af dessa den yttre ger ui)j)- 

 lidf rill hardbast. Hos Berberis ooli Mahonia deremot kan dess utbildning- 

 sägas vara af behofvet desto mera påkallad, som primärt hardbast hos dem 

 fullständigt saknas '). 



Med stöd af ofvanståejide redogörelse kan man, för så vidt det på grund 

 af förhållandena hos ett relativt så rin^i antal arter är i)ei'iittigadt draga en 

 allmängiltig slutsats, såsom generelt omdöme säga. att primilra barken hos 

 andra gruppens växter i stort sedt tydligt tenderar till en så att säga svagare 

 utveckling än hos första gruppens. Cell-lagrens antal är, såsom vi funnit, öfver 

 hufvud taget mindre, och ytterbarken är i regel vida underlägsen denna väf- 

 nad inuui första gruppen, så väl livad eellradernas antal som väggarnes tjock- 

 lek beträtlär. De hos vissa arter i sammanhang med desorganisationen fram- 

 trädande förändringarne upphäfva icke giltigheten af denna regel. I denna 

 öfver hufvud svagare, (Uu nian så får säga mindre fasta och solida, l)arkbygg- 



') Anm. Det ligger i sakens iiatui', att, ilä mekaniska eleiiient skola utvecklas ur 

 gruiidväfnadeii, dififereutieringeu måste taga sin början redan på tidigt stadium, för att cel- 

 lerna skola liinna utväxa till sin definitiva, längsträckt piosenkymatiska form ocli snart nog 

 vara i stånd att fungera, och lägger man härtill, att differentieringen stadigt är förbunden 

 med litliga longitudinela delningar, så inses lätt, att den skall förete en icke obetydlig lik- 

 het med den första anläggningen af kärlknip))eväfnaden. Men söker man icke det oaktadt 

 fasthålla en bestämd skillnad, blir följden, att man äfven måste medgifva möjligheten af 

 kollenkymets genetiska samhörighet med kärlkuippeväfnaden — en åsigt, som för öfrigt 

 icke saknar anhängare (jfr Ambronx: anf. st.) — men i och med ett dylikt medgifvande 

 har man äfven förnekat skillnaden mellan denna senare och grundväfnadeu, dessa begrepp 

 tagna i sin egentliga och ursprungliga betydelse. Erkännas måste emellertid, att det ofta 

 är mycket svårt, för att icke säga rent af omöjligt, att med bestämdhet skilja mellan en 

 prokambial bildning och en ung, i diöerentiering stadd grundväfnad, och häruti ligger må 

 hända deu S.WHs'ska indelningens svagaste punkt, liksom det ock kun anföras som skenbart 

 bevis för utvecklingshistoriens ringa betydelse i fråga om väfnadernas indelning. U])pstäl- 

 landet af ett särskildt "mekaniskt väfnadssystem" kan ur denna synpunkt lätt förklaras men 

 ingalunda försvaras. Ty fränsedt det oberättigade, som, redan med hänsyn till sjelfva prin- 

 ciperna för eu naturlig indelning, ligger i ett dylikt ringaktande af utvecklingshistoriens 

 systematiserande betydelse och hvilket upprepade gånger med styrka framhållits (jfr F. 

 Akfähoug: anf. st. och D. Bkrgksd.\i,: Hidrag till örtartade dikotylers jemförande anatomi. 

 — Lunds Univ. Årsskr. Tom. XIX. Lund 1883;, så synas gränserna jemväl för det "me- 

 kaniska väfnadssystemet" vara något sväfvande. Af den SACHs'ska, lika litet som af hvarje 

 annan naturlig indelning, har man rätt begära, att de olika väfnadssystemeu skola vara 

 skarpt begränsade, ty en nafniHr/ indelning utan öfvergångar mellan de olika delarne kan 



svårligen tänkas. 



- . - 5 



Lunds Univ. Årsskrift. Tom. XXVII. 



