36 Haus Tedin. 



näi-ingsämnen hos i fråga varande växter antagas vara redan från liöi;jan rela- 

 tivt ringa och icke tillräcklig nog för utvecklingen af tjockväggigt bast. 



Med det sagda tro vi oss emellertid långt ifrån hafva förklarat i fråga 

 varande fiirliållande. Betonas må, att hos måvfia arter ett kraftigt primärt 

 hårdbast utvecklas, ehuru primära peridermat u])pstår . i djupare lagei-, t. ex. hos 

 Lonicera, Philadelphus, Potentilla, Vitis o. a. 



Liksom det hos olika slägten inom samma familj eller t. o. m. hos olika 

 arter af samma slägte ej sällan förefinnes större ocli mindre olikheter i barkens 

 byggnad, så inträffar det å andra sidan också, att en hel familj elhn' t. o. m. 

 flera hvarandra närstående familjer karakteriseras af en väsendtligen lika bark- 

 byggnad. Frånsedt de olikheter, som ofta förefinnas mellan skilda arter och 

 och slägten i afseende på cell-lagrens olika antal, de båda barklagrens mer 

 eller mindre tydliga differentiering, kristallbildningarnes olika antal och form 

 etc. och hvarpå flera exempel skulle kunna hemtas ur den föregående redogö- 

 relsen, så kan ur denna äfven anföras exempel på mera väsendtliga afvikelser. 

 Sålunda hafva vi i innerbarken hos Rhamnus Frangula påträffat slembild- 

 ningar liknande dem hos Tilia, då deremot hos Rh. cathartica och Rh. alpina 

 dylika fullständigt saknas; Ribes (irossularia utmärker sig från öfriga under- 

 sökta Ribes-arter genom den enastående beskaffenheten af yttre barklagret. I 

 detta sammanhang förtjenar äfven påpekas, ehuru icke såsom exempel på olika 

 barkbyggnad, det väsendtligen olika förhållande, primära barken vid första årets 

 slut visar hos Rubus -arterna, i det att den hos somliga desorganiseras, hos 

 andra, och detta de flesta, förhlifver oförändrad kvarsittande. Fraxinus af- 

 viker ej obetydligt från öfriga till familjen hörande slägten och närmar sig i 

 viss mån Cupulifererna. Juglans öfverensstämmer så godt som fullständigt 

 med dessa, under det att Myrica deremot närmar sig Betulaceerna, hvilka 

 i sin ordning nära öfverensstämma med Corylaceer och Salix. Platanus 

 företer en omisskännelig likhet med Fagus. Li([uidambar står närmre Aes- 

 culus och Betula. För öfrigt visa Oleacese, Sambucinea^, Rhamnese, Corneae, 

 Staphyleacese, Acerineas, Rosace*, Pomacese, Amygdaleae, Leguminosse 

 älVensom Betulacea" och närstående sins emellan väsendtliga likheter, och va- 

 riationerna gälla utom intercellulärernas form företrädesvis de ofvan nämda så 

 att säga mindre väsendtliga strukturförhållaiulena samt platsen för korkens upp- 



