42 Hans Tedin. 



iiingarnes sparsamma förekomst i sammanhang med en tjockväggig epidermis 

 eller på grund af ett tidigt utbildadt korklager torde vara liten nog. En slu- 

 ten ring af klornfjdlhaltigt koUenkj'm förekommer emellertid äfven hos vissa 

 örtartade dikotyler, nemligen hos dem, hvilka i likhet med de vedartade ha en 

 sluten kärlknippering '). Kollenkymet i fråga består, såsom framgår af den 

 anatomiska redogörelsen, af parenkymatiska celler med i regel ej synnerligen 

 långsträckt cylindrisk form. Det kan derför icke, heller uppfattas som en spe- 

 cielt mekanisk väfnad. Liksom dess anordning i en sluten mantel, efter hvad 

 nyss nämdes, synes betingas af kärlknippenas anordning, så torde äfven den 

 parenkymatiska sti-ukturen kunna ställas i sammanhang härmed. Såsom redan i 

 början nämts, äro nemligen de mekaniska elementen hos i fråga varande växter 

 förlagda till den sammanhängande fibrovasal zonen. 



De i innerbarken vanligen i ganska stor utsträckning förekommande in- 

 tercellularrummen äro fullt ut af lika stor betydelse som ytterbarkens förtjoc- 

 kade cellväggar i och för lösandet af en skyddande uppgift. Deras innehåll 

 utgöres af luft, som är en dålig värmeledare. Men för att ett luftlager skall 

 kunna tjenstgöra som skyddsmedel mot temperaturvexlingar, måste det gent 

 emot det omgifvande mediet begränsas af en tät och fast vägg. Gränsen mel- 

 lan den i intercellulärerna inneslutna och den omgifvande atmosferiska luften 

 starkes helt naturligt af den kollenkymatiska ytterbarken. Denna skyddar så- 

 lunda, kan man säga, icke blott omedelbart på grund af väggarnes beskaffen- 

 het utan äfven medelbart i samverkan med den lakunösa innerbarken. Af de 

 båda formerna för intercellularrum, för så vidt de i öfrigt kunna sägas förete 

 samma grad af utveckling, torde de springlika såsom skyddsmedel betraktade 

 vara fördelaktigast. Ej sällan inträffar nemligen i detta fall, att det ena tunna 

 luftlagret kommer att ligga utanför det andra, sins emellan åtskilda af mellanlig- 

 gande cell-lager. Högnordiska arter, t. ex. af Salix, Be'tula och Alnus, ut- 

 märka sig, såsom vi sett, ofta genom mycket stora isodiametriska intercellulä- 

 rer. — Intercellularrummens betydelse som skyddsmedel omnämnes äfven af 

 Cadura i hans undersökningar af knoppfjällen ^). 



De hos somliga arter förekommande slembildningarne torde jämväl kunna 

 anses i någon mån skyddande. Derför talar bland annat den omständigheten, 



') Abeschottg: Jemf. Unders, ö. bladets anatomi. Inledn. sid. IG 



^) K. Cadura: Physiologische Anatomie der Knospendecken dikotyler Laubbäume. Inaug. 

 Diss. Breslau 1887, sid. 32 o. f. 



