Oiu primäni barkou lios veJartade dikotyler. iless anatomi och funktioner. 43 



att i tVåiiii varaiuk' växters knoppfjäll äfvcu till väsondtlig- ilel bestå af slcm- 

 Ibramle väfuad')- Slembildningar skydda om icke på annat sätt sä åtminstone 

 derigenom, att de minska afdunstningen och på samma gång en af den föror- 

 sakad afkylning. I samma rigtning verka för öfrigt helt säkert äfven andra äm- 

 nen, som åt cellinnehållet gifva en större koncentration, t. ex. lösta salter, färg- 

 ämnen in. fl. '). Jn mera koncentrerad en lösning är, desto svårare fryser den 

 till is. Allt efter den större eller mindre mängd, hvari nämda ämnen förekomma, 

 motverka de såUmda i högre eller lägre grad sjelfva isbildningen. Det är ett re- 

 dan för längesedan iakttaget faktum, att växter eller växtdelar desto bättre ut- 

 härda temperaturvexlingar, ju fattigare de äro på vatten, ju torrare de äro till 

 sin konsistens ^). 



Men vore vinterköldens fullständiga utestängande on lifsfråga för växten, 

 skulle så väl dessa ofvan nämda eller andra dermed jemförliga skyddsinrätt- 

 ningar -som ock korkväfnaden vara otillräckliga, och växterna skulle snart duka 

 under för våra nordiska vintrar. Detta är emellertid icke förhållandet. Såsom 

 upprepade gånger iakttagits '') och hvem som helst lätt kan öfvertyga sig om, 

 ligger faran icke så mycket i sjelfva frostbildningen som fast mera i en hastig 

 öfvergång från fruset till upptinadt stadium. Men då det gäller att motverka 

 dylika hastiga förändringar från det ena tillståndet till det andra, ligger nyt- 

 tan af dessa skyddsmedel i öppen dag. Särskildt torde cellväggarnes beskaf- 

 fenhet samt intercellularrummen i detta afseende vara af betydelse. 



I det föregående hafva vi uteslutande uppehållit oss vid barkens skyd- 

 dande uppgift, icke dertör att den vare sig är den enda elhn' den utan gensä- 

 gelse vigtigaste, utan derför att den förut i literaturen rönt jemförelsevis ringa 

 uppmärksamhet. Barkens uppgift att undei' vintern tjenstgöra som iq^phiffs- 

 plats för rcservnärincf får icke förbises, en funktion, som på intet vis står i 

 strid mot eller menligt inverkar på barkens skyddande förmåga utan snarare 

 tvärt om. Den ofta betydliga mängd stärkelse, som mot den kalla årstiden sam- 

 lar sig i barkceilerna, företrädesvis de inre, kan utan tvifviil anses i någon mån 

 öka deras motståndskraft. Vattenhalten i cellerna måste nemligen helt natur- 

 ligt aftaga, i samma mån som stärkelsehalten tilltager. 



') Jfr Arbsc:iioug: anf. st. 



^) Jfr Kuui.: anf. st sid. 21. 



') Jfr Sachs: Experim. Physiol. sid. 57 och 61, samt Vorles. sid. 229. 



*) Jfr t. ex. Exper. Physiol. sid. 59. 



