44 Hans Tpdin. 



Dessa båda nu nämda funktioner äro, skulle man kunna säga, meia pas- 

 siva oeh komma så godt som uteslutande i fråga under don kalla årstiden. 

 De äro derför också egendomliga och särskildt utmärkande för de vedartade 

 växternas barkväfnad. 



Men denna väfnad är jemväl danad för ett mera aktivt deltagande i väx- 

 tens lifsverksamhet. Under den varma årstiden, då näringsomsättningen är 

 lifligast, deltager den i assimilationsarbetet, hvilket man med säkerhet kan 

 sluta till af den konstanta förekomsten af klorofyll. Mängden deraf varierar 

 hos olika arter, men beträftande dess utbredning i barkparenkymet hos hvarje 

 art eller på hvarje snitt är det vanligen så, att barkens yttre del är rikast 

 derpå, och att mängden sedan inåt småningom aftager. Detta förhållande får 

 af Vesque helt säkert sin rigtiga förklaring, då han antager, att den kvantitet 

 klorofyll, man finner i hvarje cell, står i förhållande till den mängd ljus, cel- 

 len erhåller, och beror följaktligen till väsendtlig del på dess mer eller min- 

 dre djupa läge '). — Intercellularrummen i innerbarken, hvilka åt denna väf- 

 nad ge en viss likhet med bladens svampparenkym, hvilket den också fullstän- 

 digt motsvarar, tyda ovedersägeligen på en transspiration i den samnia. 

 Men båda dessa funktioner, den assimilatoriska och transspiratoriska, hvilka 

 sins emellan nära sammanhänga, torde endast på tidigt stadium, innan kvi- 

 starne ännu förlorat sin örtartade beskaffenhet, vara af mera nämnvärd bety- 

 delse. Snart inträffa nemligen vissa förändringar, som, om de också icke helt 

 och hållet omöjliggöra, dock i hög grad hämmande inverka på de samma. 

 Hos flertalet utvecklas sålunda redan föi'sta året ett korklager, och hos dem, 

 som först under en senare växtperiod alstra dylik väfnad, förtjockas cpidermis 

 yttervägg myck<'t starkt och förstärkes ytterligare genom kutikularaflagringar samt 

 en kraftig kutikula, det senare dock icke ensamt för sist nämda växter karak- 

 teristiskt. Redan af klyföppningarnes ringa antal kan man för öfrigt, såsom 

 redan påpekats, sluta till, att transspirationen genom barken icke är särdeles 

 betydande. Sedan ett korklager bildats, ersättas klyföppningarne af på olika 

 sätt bildade barkporer. Gemensamt för dem alla är förekomsten af s. k. por- 

 kork, hvilken är så beskaffad, att den tillåter ett utbyte af gaser genom de 

 talrika små intercellularrum, som finnas mellan dess små rundade celler. Att 

 detta verkligen är förhållandet, är experimentelt bevisadt af t. ex. Staiij. ^), 



') anf. st. sid. 99. 



^) E. Stahl: Entwickcluiigsgeschiclitc und AiiMtiniiie der Lontirolleu. — Bot. Zeit. 1873. 



