Om primära barken hos vpdartade dikotyler. dess anatomi och funktionei-. 45 



ILvBEKLANDT ') ocli Kleisaiin -). ^IcMi tVaiisfnlt Sit väl korkväfiiad som cii 

 tjookvägg-ig- epidermis, ligger i primära barkens cgcii struktur ett icke ringa 

 hiiiilcr för en lifligare verksamhet i angifven rigtning. Barken måste, kan 

 inan säga, i första hand vara så beskattad, att den förmår motstå inverkan af 

 temperaturvexlingar ocli aniha skadliga inflytelser af det omgifvandc^ mediet, 

 men på samma gång och just derigcnom får den äfven betydelse som skyd- 

 dantle väfnad. Ett typiskt utbildadt assimilationsparenkym, sådant det [)åträHas 

 i blad och ofta äfven i örtartade stammar, är i reg(>l tunnväggigt. Af i före- 

 liggande arbete behandlade arter har ett utpregladt assimilerande barkparenkvm 

 påträffats endast hos Euonymus, der vi hos en art t. o. ni. funno det ditfe- 

 rentieradt som palissadparcnkym. Det hos Rosa närmast under hypoderinala kol- 

 lenkyraet temligen konstant påträflade rundcelliga och lakunösa klorofyllparen- 

 kymet är i främsta rummet transspirerande. Dess differentiering står i samband 

 med sent inträdande korkbildning och förekomsten af ganska talrika klyfitpp- 

 uingar. Det samma gäller om det yttre barkparen kymet hos Myrtillus. An- 

 märkas må emellertid, att hos somliga andra, i denna afhandling ej nilnida, ar- 

 ter bland vai'a vedartade växter primära barken är danad som typisk assiinila- 

 tionsväfnad, beroende på det större kraf, som hos i fråga varande växter stäl- 

 les på stammen såsom assimilerande organ ^). 



Under den varma årstiden eller den egentliga växtperioden torde ciiiellcr- 

 tid barkens vigtigaste funktion hos de vedartade växterna vara att tjenstgöra 

 som Icdningsväfnad (IIabeklandt's "Leitparenchym") för de assimihirade, kväf- 

 vefria produkterna, en funktion, som helt naturligt icke lieller är i'ränimande 

 t<>r barken hos de örtartade växti'rna och icke hindrar, att samtidigt så väl 

 assimilation som transspiration jemväl ega rum i näiiida väfnad. I jemförelse 

 med dessa båda senare kan äfven i fråga varande funktion betecknas såsom 

 mera passiv. Näringsströmmens hufvudrigtning antydes så väl af (-(diernas, åt- 

 minstone de i yttre lagren, konstanta sträckning i vertikal rigtning som ock 

 genom de i synnerhet på horizontalväggarne talrika enkla eller sammansatta 

 tapphälen. Ötrömrigtningen påverkas helt naturligt äfven af intercelluläreiiias 



') G. H-viihRLANuT: Beiträge zur Kenntniss der Lonticolli^n — Sit/.ber. d. K. Akiid. d. 

 Wiss Wien. ßd. LXXII. I. Abth. 



^) II. Kt.ebaiix: Die Kindenjjorcii. Jnuug. UU^. .lena 1884. 

 ^) Jfr A. Niusson: anf. st. 



