JFöi'sta i;TU|)])en. 

 A. l:a undergruppen. 



Syringa vulgaris L- (Tab. T, fig. 1). 



Epidermis är svag oeh delvis affjällad. Närmast deruiidor tinnes ett 

 mägtigt korklager af i radial rigtning utdragna, färglösa celler (k). 



Primära barkens mägtigliet varierar på olika ställen af omkretsen. I 

 medeltal består den af circa 16 cellrader. Den är tydligt differentierad i tvenne 

 skilda lager, i ytterbark (yb) och innerbark (ib). Förhållandet dem emellan i 

 afseende på mägtigheten är olika, men öfver hufvud taget uppnår den förra 

 endast hälften af den senares tjocklek. Till ytterbarken höra sålunda de 5 — 7 

 yttre cell-lagren. Den är utpregladt kollenkymatisk. Cellerna äro på tvärsnitt 

 (anf. fig.) i regel elliptiska, mer eller mindre utdragna i tangential rigtning. 

 Förtjockningen omlattar hörnen mellan cellerna samt de tangentiala väggarne, 

 som i genomsnitt ej sällan mäta ända till 6 /n. Beröringsställct mellan de 

 radiala är deremot vanligen föga eller icke förtjockadt. En fullständigt genom- 

 förd olikhet i detta afseende förefinnes emellertid icke. Vid tillsats af Klor- 

 zinkjod färgas väggarnes inre, mot lumen gränsande del svagt blå, de yttre 

 förtjockade väggpartierna deremot snarare gulaktiga. Efter hand inträder stark 

 svallning. Intercellularrnm äro i(dve sällsynta i ytterbarkens inre del och ut- 

 göres af små kantiga i vertikal rigtning förlöpande kanaler. Gränsen mellan 

 båda barklagrcn är delvis till följd häraf icke skai'pt jiiarkerad. Ytterbarkens 

 celler öfvergä småningom i de något större i innerbarken. Afven de senare 

 ha i tvärsnitt en aflång form. Tangentiala diametern är emellertid ofta relä- 



