52 Hans Tedin. 



svagare hypodermal kollenkyrasträng-, livars celler i tvärsnitt iUVer liulVuil tastet 

 äro niiudre och inera rundade än iUViga harkcellcr. Förtjockninincn iir liär 

 vanligen starkare än i mellanliggande delar och kan sägas koiisfaiif vara för- 

 lagd till cellhörnen. Kristaller saknas ellci' förekomma iitininstone mycket 

 sparsamt. 



Porsythia suspensa Vahl. afvikcr ännu mer i samma i'igtning. Primära 

 barken består hos denna af endast omkring 6 cell-lager. Motsvarande de 4 

 [)å ytan ofta knappt markerade kanterna finnas 4 koUenkymsträngar, men i 

 öfrigt saknas ett yttre koUeukymlagcr, och en tydli// diftcrcuticring i två skilda 

 barklager synes aldrig förekomma.. Endast en svag antydan dertill kan någon 

 gång observeras. 



Viburnum Lantana L. Ärskvistarne betäckas af ett niägtigt korklager, 

 som utvecklats från sjelfva epidermis '). Primära barken har en mägtighet af 

 circa 10 cell-lager. Hvad som i synnerhet ger den ett från samma väfnad 

 hos de föregående afvikande utseende, är de talrika kristallkörtlar, som konstant 

 förekomma i dess inre del. Frånsedt vanligen 6 starkare koUenkymsträngar 

 ha i regel endast de 2 a 3 yttersta ccllraderna förtjockade väggar. Men t. o. ni. 

 emellan dessa cellrader förekomma någon gång tydliga om ock små intercellu- 

 larrum. Liksom hos Öyringa är väggförtjockningen stark och sträcker sig äf- 

 A^en till de tangentiala långväggarne. I de nämda koUenkymsträngarne är den 

 dock "såsom vanligt nästan uteslutande förlagd till hörnen mellan cellerna, 

 hvilka ock i sammanhang härmed ha en rundare tvärsnittsform. Intercellu- 

 lärerna i innerl)arken äro springlika, men till följd af de här talrika kristall- 

 förande, tunnväggiga cellerna, framträda de mindre tydligt än hos föregående. 

 Sistnämda celler bilda längre och kortare vertikala rader. — Hårdbast saknas. 



Viburnum Opulus L. (Tab. I, hg. '■2) och V. dentatum L. förhålla sig 

 till näst föregående art ungefär som Forsythia suspensa till F. viridissima. 

 Frånsedt 6 långsgående hypodermala strängar af utpregladt koUenkym, förefin- 

 nes nemligen ingen så tydlig skillnad mellan barkens yttre och inre parti, att 

 man kan tala om två skilda barklager. Endast tangentialväggen mellan de 

 två yttersta af barkens circa 6 cellrader är konstant förtjockad, dock icke star- 

 kare än att äfven här mindre intercellulärer ofta förefinnas (jfr fig.). Bark- 

 cellerna, äfven innerbarkens, äro allt igcmom kort rektangulära på radialsnitt. 



') Sanio: Unters, ii. die Kntwifk. des Korkes vtw sid. 57. 



