Om primära barken hos vodartadp ftikotyler. dess anatomi och funktionor. 



53 



Kriötallförande celler äm relativt yparsainnia, livart'ör uek infcreelluläreriia (ir) 

 äro väl utvecklade. — llardl)a8t('elier (lib) enstaka eller i snia i^rupper. Hos 

 V. Opulus uppstiir kt)rki'U näiinast umler epidermis '). 



Sambueus nigra L. Såsom är att vänta öfverensstämmer ilen i afseende 

 på barkens Ityggnatl väsendtligen nn'd näst toregäende. Mellan de ofta Hera 

 än G vertikala koUenkynisträngarne äro ötvei' hutVud taget endast de två yt- 

 tersta cell-lagrens väggar förtjockade. Harkcellerna äi'o ännu mer utdragna i 

 vertikal rigtning. De innersta ha längden på radialsnitt ungefär (lul)l»elt så 

 stor som bredden. I barkens inro parti förekomma talrika stora och tunnväg- 

 giga celler, som innehålla kristallsand ^), samt dess utom en och annan, som i 

 tvärgenomskärning endast genom sitt guUiruna, svagt korniga innehåll skiljer 

 sig från angränsande typiska barkceller. Innehällcts färg liärlcder sig utan 

 tvifvel af dess rikedom på garfämne. (Jellerna i fråga karakteriseras för öfrigt 

 genom en betydande utsträckning i vertikal rigtning ''). 



Rhamnus alpina L. Primära barken företer till sin byggnad intet af 

 större intresse. Den består af onduiug 17 cell-lager, hvaraf circa 5 komma på 

 den starkt koUenkymatiska ytterbarken. 1 det mägtiga inre barklagret fiu-ekomma 

 talrika, väl utvecklade springlika iiitercellulärer. Barkeellerna äro allt igenom 

 föga utdragna i vertikal rigtning, på radialsnitt öfver hufvud taget isodiametri- 

 ska.» Kristallkörtlai' förekomma sparsamt. 



Rhamnus cathartica Ij. (Tab. I, tig. y>) afviker från föregående art ge- 

 nom Itarkcns (pb| mindre mägtighet (ca <S cell-lagerj samt otydlig differentiering i 

 tvennc olika barklager. Ofta är nemligen endast väggen mellan de två ytter- 

 sta eellradermi förtjf)ckad (jfr tig.). Intfsrcellulärerna (ir) äro tydligt springlika. 

 Kristallkiirtlar (kk) äfven hos denna sparsamma. 



Cornus sanguinea L., C. sericea L., C. coerulea L., C. alba I., och 

 C. fastigiata L.wi. ha i hufvudsak samma barkbyggnad. Väfnaden i fråga 

 har ca '.( t.-ellradcrs mägtighet och är hos ingendera arten tydligt delad i två 



') ^foKLi-iu: I)i(! Kinde unserer I„uil)iiöizer t07. 

 =) .Ifr I)K r.Ain: anf. st. sid. 149. 



'■') .Ifr I)K Bauv: anf. st. sid. 15.5 ocli IIuikki.xsht: Pliysiolo-^ische Pflanzenanatoniie 

 sid. .^36. 



