64 Hans Tedin. 



Sambandet mellan tangential-väggarne är i synnerhet i innerbarkt^ns yttre del 

 i regel mycket löst, så att det endast med svårighet lyckas bringa snitten 

 sammanhängande på objektglaset. Pä ett och annat snitt har en enstaka 

 stencell eller ock en mindre grupp djjlika observerats. Kristallkörtlar förefin- 

 nas i stort antal. 



Hos Pavia glabra Willd. synes barken ega en så att säga spädare och 

 lösare byggnad, en svagare konsistens än hos Aesculus. I båda barklagren 

 äro cellerna regelbundet längre sträckta i vertikal rigtning. De i ytterbarken 

 ha på radialsnitt ej sällan längden flera, gånger större än bredden, i innerbar- 

 ken äri) cellerna kort rektangulära. Jenite kristallkörtlar uppträda enkhi kri- 

 staller i rätt stor mängd. — IIos båda slägtena utvecklas redan första året 

 närmast under cpidermis ett mägtigt korklager. 



Elseagaus latifolia L. Svårligen kan man hos denna art tala om tvenne 

 skilda barklager. Barkcellerna tilltaga ganska hastigt i storlek utifrån och 

 inåt och öfvergå samtidigt från en, i horizontal genomskärning, i ytti'o delen ' 

 rund till en på gränsen mot bastet transversalt utdragen form. Endast i de 

 allra yttersta cell-lagren — inalles räknar barken 9 — 12 — spåras stundom 

 en svag kollenkymatisk förtjockning af cellväggarne. I inre delen, motsvarande 

 innerbarken, har redan ett ansenligt antal celler till följd af sekundära tillväx- 

 ten deformerats, i likhet med hvad vi förut anmärkt vara förhållandet hos t. ex. 

 Sorbus. I fråga varande celler ha förlorat sitt innehåll, äro ofta längre ut- 

 dragna i vertikal rigtning än öfriga barkceller, som på radialsnitt i allmänhet 

 äro kort rektangulära, de yttre och inre öfver hufvud taget kortare än de 

 mellersta. De deformerade cellerna ha längden ej sällan 6 å 7 gånger större 

 än radiala bredden. Intercellulärerna äro konstant isodiametriska, betydligt va- 

 rierande till storlek och antal, men i yttre delen, motsvarande ytterbarken, all- 

 tid små. Kristallbildningar saknas. 



BeträflPande barkbyggnaden hos Hippophaé rhamnoides L. och Shepher- 

 dia canadensis Nutt. må endast följande anmärkas. Hos den förstnämda 

 synas barkens yttre cell-lager oftare än hos Elseagnus antaga kollenkymatisk 

 struktur, hvilken dock icke är tillräckligt starkt utpreglad för att åstadkomma 

 en tydlig differentiering i tvenne barklager. Barkens mellersta del är rik på 

 ej sällan stora isodiametriska intercellularrum. Hos Shepherdia synes barken 

 mindre lakunös, i det att intercellulärerna om ej till antalet så till storleken 



