Om primära barken hos vcdartade dikotylcr. doss aiiatnmi ocl] tiiuktioiior. '>7 



snittstdiin. De iiiirniiist öfvorhiidon iiio relativt Miia, iiumi storleken tilltager 

 småningom inåt, oeli de unv öfverga utan skarp gnins i inn('rl)arkens. Äfven 

 lie i ytterbarkens inre parti temligeii regcllniiKlet torekommande niiinliv inter- 

 eeliulärerna bidraga i sin män att göra gränsen mellan iiada iiarklagicn otyd- 

 lig. Innerbarken (tig. Ii2) är till utseendet heterogen, .lenile typiska, med 

 klorofyll och stärkelse Försedda eidler (the), som i tvärgenomskärning äro run- 

 dade eller i synnerhet i inre deleu mer eller mindre transversalt sträekta oeh 

 ej sällan delade af radiala väggar, finnas andra (de), som till formen äro mera 

 obestämda och sakna synbart innehåll. Ökilhiad(>n framträder tydligast [)ä tem- 

 ligen tjocka snitt, enär i detta fall de forstnäinda eelleruas inneliäll icke kan 

 antagas- vid prepareringen ha gått förloradt, eller om ett snitt någon tid får ligga 

 i en lösning af kaliumbikroiuat. 1 senare fallet förblifva de med innehåll för- 

 sedda cellerna till formen oförändrade och antaga brunaktig färg, då deremot 

 de innehållslösa till formen påverkas af reagenset, en olikhet, som emellertid 

 endast förtjenar nämnas såsom iievis på de innehållförande cellernas större mot- 

 ståndskraft, de utan innehåll ma iuv öfrigt ha förlorat detta först vid snittets verk- 

 ställande ellei- redan förut liafva saknat dylikt. I afseende på väggarnes l)e- 

 skattenhet företiimes ingen uiårkbar olikhet. Liksom ytterbarkens äro de inne- 

 hållslösa cellerna vanligen mer eller mindre utdragna i vertikal rigtning, de 

 med innehåll försedda deremot pa radialsnitt öfver hufvud taget isodiametriska, 

 rundadt fyrkantiga. Närmast bastet (hi)) saknas de förra fullständigt. Radiala 

 diametern är här ej sällan större än den v(!rtikala. 



1 båda barklagren förekomma stencellcM- (st), enstaka eller i grupper, tal- 

 rikast dock i innerbarken. De äro i regel större än omgifvande barkceller. 

 Deras enormt frirtjockade väggar äro starkt fiirvedade och försedda med talrika, 

 ofta förgrenade porkanaler. Kj sällan hafva de en b(^tydan(l(> vertikal utsträck- 

 ning och ligga liksom inkilade mellan de vertikala cellraderna, hvilka sålunda 

 trängts ifrån hvarandra (jfr hg. 13). Till fidjd häraf tinnes intcrcellularrum (ir) 

 så väl öfver som under stoncellen, hvars tillvä.vt i organets längdrigtning på 

 så sätt underlättats, enär mottryek i ilenna rigtning så godt som saknats. Nå- 

 gon gång ha i fråga varande celler korta sidoiitskott. Intercellularruni 

 förekomma fc">r öfrigt i ganska stort antal och nä ej sällan en betydande ut- 

 veckling (jfr hg. 1:2 irj. Till formen äro de konstant isodiametriska. Kristall- 

 bildninuar ha icke observerats. 



