Om primära barkoii hos vuilartade dikotylor. ilcss anatomi uili riuiktiuiiL-r. 



()9 



Så väl i yttre som inre harkliinnr oi-li sasmu det tyckes ftiroträdcsvis nära 

 gTänseii «Iciii oinolliin i'ürekonmia talrika stcnccller (st), isolcMatlc dier i i^ruppci. 

 1 ti'aiisversul genomskärning ruiula äro de ej sällan utdragna i vertikal rigt- 

 ning, motsvarande längden af tiera eller färre närliggande cellei'. Väggarnc 

 äro rundt om lika förtjoekade och ofta icki; starkare, än att de i genomsnitt 

 motsvara äterstäende lumen. Afvcn i tvärgvMiomskärning ärd de i rc^gel större 

 än angränsande typiska barkeeller. Utan tvifvel ha. de emellertid nppkommit 

 genom förvandling af dylika. 



Intereelliilarrummcn äro så väl till storlek som antal af ringa l)etydenliet. 

 Mindre sådana observeras stundom <ler, livarest liera typiska barkceller före- 

 komma samlade i en grupp. — - Kristallkrirllar ocli eid\hi kristaller liirekomma 

 i vexlande mängd s;i väl i jeinförelse med hvarandra som pa olika sniti, de 

 senare, som det tvckes, företrädesvis i närheten af steneellerna. Ytterbarkens 

 cellei' liksom ock de typiska i innerl«irken äi'o som vanligt försedda med grön- 

 färgadt, kornigt innehåll. Vid behandling med jernklorid eller kaliumbikroniat 

 erhålles mveket stark reaktion på garfämne. 



Quercus Robur L. (Tab. II, fig. 15) öfverensstäminer nära med Fagus. 

 Endast följande må dertiir nämnas såsom i någon män karakteristiskt i jeinfö- 

 relse med denna. Till följd af fibrovasalzonens i tvärgenomskärning mera ore- 

 gelbnndna, nästan stjernlika form äi- barkens mägtighet i olika delar af om- 

 kretsen underkastad vida större variation än hos Fagus, till en del äfven be- 

 roende pä kvistarues kantighet. Cellerna, särskildt yttre barklagrcts (yb), äro 

 konstant större än hos föregående. Innerbarkens fib) typiska celler (tbe) ha 

 stundom äfven i längdgenomskärning (anf. fig.) en rundad form och äro i sam- 

 band dermed icke ordnade i tydliga axiala rader. De innehållslösa (or) äro i 

 detta fåll oregelbundna, st räckta i olika rigtning, men annars äi" som vanligt 

 vertikala diametern störst. Endast få förvandlas till stenceller. Enkla kristal- 

 ler få eller inga. — Äfven hos Q., sessiliflora Salish. och Q,, castansctblia C. 

 A. Mkv. förekomma stenceller endast sparsamt. Hos den fiåst iiämda tiire- 

 liniia- kristallkörtlar i stor mängd, men sä väl häriitinnaii som beti-ätUinde sten- 

 cellei'nas antal torde råda iiidividuela variationer. 



Castanea vesca (j-kktn. afviker i intet afseende märkbart från Quercus 

 och äfven Juglans regia L. synes sä godt som fullständigt öfverensstäinma med 

 denna. I strid med Moellkks ui)pgift '), att sklerifieringen hos Juglans är 



') aiif. st. sid. 308. 



