76 Hans Tcdiii. 



ven hus dem förekomma arraparenkymcelli'i- i iniieibarkeii, men äro tarre till 

 antalet, må hända i samband med liarklagrets mindre mägtighet, som oihi är 

 endast circa hälften så stor som how Vaceinium. Hos Azalea har jag lyc- 

 kats på längden genomskära äfveu de stora tunnväggiga cellerna i innerbar- 

 ken, utan att deras väggar dervid slitits sönder. De visade en temligen bredt 

 rektangulär form. 



Myrtillus nigra Gil. (Tab. II, fig. i23) afviker i viss män frän de före- 

 gående. Olikheten står utan tvifvel i sammanhang med förekomsten af relativt 

 talrika klyföppniugar. Det under dessa beKntliga lösa oeli luckra ])arenkymet 

 kommer att utgöra en stor del af ytterbarken (yb), som i öfrigt till sin struk- 

 tur öfverensstämmer med den hos Vaceinium. I innerbarken (ib) är celler- 

 nas anordning i longitudinela rader vida mindre tydlig än hos denna, stundom 

 knappast antydd, hvarför ock cellutskotten icke heller uteslutande utgå i hori- 

 zontal rigtning utan i olika plan och kunna derför lättare iakttagas äfven pä 

 tvärsnitt (anf. fig.), i all synnerhet som de till antalet regelbundet synas öfver- 

 träffa dem hos Vaceinium. Ytterbarken bibehåller rundt om ungefar lika 

 tjocklek. Den har samma byggnad i de skarpa, utskjutande kanterna som i 

 mellanliggande delar och utmärker sig der hvarken genom flera cellrader eller 

 starkare förtjockade cellväggar. Kanterna bildas sålunda till största delen af 

 inre barklagret, som här i sitt yttersta parti ofta innehåller talrika enkla kri- 

 staller, i öfrigt sällsynta. 



D. Fjerde undergruppen. 

 Euonymus europaeus L. (Tab. III, Hg. i>&). 



Utmärkande beträffande barkens byggnad är den tydliga dirterentieringen 

 af ett lager assirailationsparenkym (abp), genom en å två rader utpregladt kol- 

 lenkyraatiska celler (ykl) skiidt från epidermis (ep). Lagret i fråga, som van- 

 ligen har en mägtighet af circa 4 cellrader, bildar en lakuiiös väfnad, hvars 

 celler i så väl tvär- som längdgenomskärning äro rundade eller stundom visa 

 svag tendens att antaga palissadform, hafva tunna väggar och ett på klorofyll 

 mycket rikt innehåll. Dess stniktur står otvifvelaktigt i sammanhang med 

 närvai'on af ganska talrika klyföppningar (kl). Närmast under det samma på- 



