Om primära barkon hos vodartado dikotyler, dess anatniiii ncli funktioner. '7 



träffas ett lager (iUl) af iingTtar saiiiiiia mägtighet som det nyss iiäimla och 

 som, (laktadt dv i det samma vanligen i ganska stor mängd fürekoiimiaiide 

 och stundom rätt stora intercelliiläreriia (ir), regelbundet har kdllcnkymatisk be- 

 skaffenhet, olika tydlig i olika delar af omkretsen. Man skulle salundii kunna 

 säga, att Ytterbarken genom onibildning af dess mellersta del till assimilations- 

 väfnad uppdelats i trenne lager^ så framt man ieke i stället föredrager att 

 hänföra det inre kollenkym(>t till innerbarken. Att äfven denna kan utvecklas 

 till koUenkyra, derpå utgör, säsom redan i allmänna delen sid. :^4 omnämts, 

 det kollenkynuttiska inre barklagret hos Leyeesteria ett talande bevis. Lik- 

 heten med denna växt med hänsyn till barkons byggnad är omisskännelig, 

 man ma för öfrigt lietrakta det iinc kidlcnkyralagret hos Euonymus såsom en 

 del af ytterbarken eller innerbarken; det är i det stora hela likgiltigt, hvilket man 

 gör. Innanför det samma, mellan det oeli bastet, finna vi åtei' ett lager (ib|)), 

 som till mägtigheten ofta något öfverträttar det närmast föregåenden och som 

 består af större, tunnvåggiga celler, hvilka här och der mellan sig lemna mindre 

 intercellulari'um. Miinga af dessa celler ha deformerats (dej och samtidigt der- 

 med jcmväl förlorat sitt innehåll, i fullkomlig öfverensstämmelse ukmI hvad vi 

 föj'ut iunnit vara förhållandet hos Sorbus, Elieagnus o. a. 1 öfrigt äro cel- 

 lerna så väl i sist nämda lager som i de båda kollenkymlagren i horizontal 

 genomskärning vanligen mer eller mindre utdragna i transversal rigtning, de 

 först nänxia dock ofta isodiametriska, runda. De hypodei'mala koUenkymcel- 

 lerna äro sma i jendöivlse med öfriga barkceller. — Den nu skildradt; anoi'd- 

 ningen Hnnes icke genomförd i hela omkretsen. På fyra ställen, i regel mot- 

 svai'ande de svagt inbugtade sidorna af den i tvärsnitt vanligen mer eller 

 mindre tydligt fyrkantiga kärlknij)j»ezonen, ser man genomskärningen af 4 

 axiala strängar af utpiegladt koll(»nkym, som, sammanbindande de båda kollen- 

 kymlagren med hvarandra, bilda afbrott i assimilationsväfnaden På kvistarnes 

 yta markeras de emellertid oftast af blott föga upphöjda linjer. Såsom kon- 

 stant synes vara förhållandet, då dylika strängar förekomma tydligt differen- 

 tierade, äro de sammas celler jemförelscvis små, i tvärsnitt r\inda, och i sam- 

 uianlianu- iiäiincd äio de starka väggförtjockningarne förlagda till hörnen mel- 

 lan cellerna. 



Ktt radialsnitt erbjudi r intet af särskildt intresse. Cellerna äro, med un- 

 flantag af dem som tillhöra assimilationsväfnaden, i idlmänhet något sträckta i 

 vertikal rigtning samt ligga ordnade i regelbundna, hmgitudinela rader. 



