Om primära barken hos vodartadu dikotylor, dess auatiniii mh l'uiiktiunL>r. ^3 



stälts i sammaiiliaiii;- iiird Fkitsch's upiiyilt, iitt l)arkcii Ims i iraga varamlc 

 art atijällas '). 



AtVcii luis Rubus crataegifolius Hgk. visar haikcii i allt väsendtlif-t 

 saimna hviiunad. Till tTiljd af tiiaovasalzoiiciis jciimare yttiv kcmtiii-, är bark- 

 lag-rots mü<i,-ti<>hot iitVcr allt imgotar den saiimia. lläraf iMtiiiiias må hända 

 äfven tVåiivarnii af de stora, tiinuväggigii celler, som fmiiuis i imv barkpartiet 

 hos R. ncinoralis, livilket dertor ieke heller iir tydligt dillereiitioradt hos i 

 fråga varande art. Kn antydan dertill finnes doek, i det att cellerna i raden 

 närmast utanf()i- korken ofta äro färglösa och relativt starkt sträckta i tr;ins- 

 versal rigtning. Af barkens in alles 8 — liJ cellrader kommer öfver Inifvud ta- 

 get hälften på livarrdera barklagret. Innerbarkens celler äro, med undantag 

 af de ofvan nänida närmast korken, i tvärgenomskärning runda eller rundadt 

 elliptiska, pa radialsnitt isodiamctriska — kort rektangnlära me(| i rt'gel temligen 

 starkt afi'undadc hörn. Sami)andet mellan tangentialväggarne är löst. Inter- 

 eellularrumuiiii deiför ej sällan tydligt springlika. Afbrotteii i (l(>n kollenky- 

 matiska ytrcrbarkcn äro talrika. .UVen dennas ei'U(>r äro i läiigdgi^nomskär- 

 ning ofta nästan isodiamctriska men med skarpan; hörn, hvilket senare ej 

 sällan kan sägas jemväl om de innei'sta, ])å gränsen mot bastet, i jemförelse 

 nu.'d öfriga innerbarkceller. — Rubus pinnatifidus ]j. står mycket näia nyss 

 beskrifua art. 



Rubus phoenicolasius ^Faxm. alViker i någon män frän de föregåcnd(> 

 och kan sägas sta pa gränsen mcUan diun samt de arter, livilkas bark affjäl- 

 las. Di'tta är nemligen förhållandet äfven hos denna pä de äldsta internodierna 

 af tjocka skott, under det att deremot barken [)å de öfri' kvarsitter oförändrad. 

 \'id undersökning af ett ca 2,5 mra^ tjockt årsskott i midten af Oktober kvar- 

 satt barken ännu, inm en JKirjande desorganisation antyddes af ccllväggar- 

 nes gulaktiga färg och de inre bark(;ellernas starka sträckning i tangential 

 rigtning i förening nii'd en något oregelbund(!n form. 1 sin helhet utgöres 

 l)arken af «irea \ -2 nll-lager, af hvilka i medeltal i tillhöra den starkt kol- 

 lenkymatiska ytterbai-ken. De derpå följande 1 i bilda ett i regel tydligt 

 diflerentieradt lakunöst khmifyllparenkyni af i tvärgenomskäruing rumla celler. 



') Anm På livad sätt liylnädcr med U. idoeus iorliålla »ig i afseeude pä barkeus af- 

 fjälbiiiig, äro vi ej i tillfälle att afgöru, men det ligger nära till liandH antaga, att de äf- 

 ven liärutiniian fijrlialla sig intermediärt, mer eller mindre tydligt tenderande ät ena eller 

 andra liallet 



