84 Hans Todiii. 



Liksom hos de närmast föregående saknas de större, timnväggiga (cllcriia i in- 

 ncrbarkens inre parti, som hos denna art konstant består af 4 — (i eller stun- 

 dom ännu flera rader. Dess celler äro i allmänhet taget relativt stoi'a, ofta 

 liksom ytterbarkens långt utdragna i vertikal rigtning (ända till 0,i7.5 mm.); 

 de innersta närma sig dock en isodiametrisk form. Afv(Mi klorofyllparen- 

 kymets celler äro i regel sträckta i organets längdrigtning, pä radialsnitt 

 atlångt elliptiska. Att döma af de närmast innanför belägna cellernas ej sällan 

 tydligt koUenkymatiska struktur, är i fråga varande parenkym en ombildad del 

 af ytterbarken. Men då vi det oaktadt hänföra det till innerbarken, sker det 

 på grund af förhållandet hos R. nemoralis, enär understundom hos sist nämda 

 art lagret i fråga ensamt tyckes motsvara inre barklagret. — Korklagret har 

 ringa mägtighet och kan t. o. m. fullständigt saknas på årsskottens (»fre inter- 

 nodier, hvilka för öfrigt synas regelbundet bortdö under den kalla årstiden. 



Rubus spectabilis Puksh (Tab. III, fig. 29). 



Hos denna så väl som hos följande arter desorganiseras barken redan 

 första året i sammanhang med korkväfnadens (k) vida kraftigare utveckling. 

 Korklagret räknar sålunda i medeltal 6 cellrader. Som vanligt vid barkens 

 desorganisation försvinner innehållet fullständigt eller delvis och cellväggarne 

 färgas mer eller mindre bruna. I fråga varande art karakteriseras emellertid 

 dcraf, att innerbarkens celler (ib), hvad formen beträffar, icke undergå någon 

 märkbar förändring, ett förhållande som betingas af väggarnes beskatfenhet. 

 Dessa hafva neraligen samtidigt med korkens utveckling och sålunda i och med 

 den deraf framkallade desorganisationen tilltagit i tjocklek, färgas mer eller 

 mindre gula af klorzinkjod eller anilinsulfat, svagt röda af floroglucin och salt- 

 syra, svälla för kalihydrat utan att märkbart färgas ens vid ujijihettning och 

 förstöras hastigt at konc. svafvelsyra med undantag af midte! lamellen, som är 

 resistent (förkorkad). Reaktionerna i öfi'igt tyda sålunda på svag förvedning. 

 En jemförelse af snitt genom öfre och nedre internodier synes för öfrigt ge vi 

 handen, att äfven kgllenkymet under korkens utbildning vinner i styrka. ISark- 

 cellerna äro allt igenom utdragna i vertikal rigtning. Porerna på långväg- 

 garne äro ej sällan elliptiska. Aflirotten i kollenkymet synas liksom klyCöpp- 

 ningarne mycket sparsamma, och i samltand härmed saknas äfven det hos de 

 föregående närmast innanför kollenkymet vanligen tydligt ditterenti<'rade kloro- 

 fyllparenkymet. 



