Om primära barkpn hos vpilartade dikotylor. iless anatomi och funktiouor. '^ ' 



stoilok iiiat, iini i rvärgenomskärnini»' rundiitle, jki nulialsnitt cylindriskii, ilc 

 vtrro i'clativt liiiiorc -hi de ini'i', de iiännasr midci' (>j>id('niiis licläniia dock (ilvci' 

 hufvud tautet kortari' än ilc diM'pa ((iljande. Närmast innanför liårdhastet, som 

 liildar en nästan sammanliäiiüandp zon, hctinnor sig korkens initiallager, al' 

 livars celler somliga r(Hlan delats af en a två tangentiala väggar. Detta gäl- 

 lei- ("ifi-e internodiiM-, ty ]iå de nedre har barken redan i sammanhang med 

 läugie framskriden knikbilduing börjat desorgaiiiseras. Yttersta radens eidler 

 äro fylda af ett rödbrnnt ämne, de inre tunnväggiga barkecUerna ha deforme- 

 rats. Cellväggarne synas hafva tilltagit i tjocklek, utan att man dcrför kan 

 kalla de (i ä 7 yttre lagren koUcnkymatiska '). I slutet af .lidi kan liarken, 

 åtminstone på äldic internodier, sägas vara fullständigt desorganiserad. De 

 yttre 3 å 4 cell-lagren synas nu tydligare kollenkymatiska, men cellerna ha 

 föHorat sin form, synas liksom skrumpna och hoptorkade. Ett brunt ämne 

 fyller sa väl de.ssa som öfverhudens celler och färgar äfven meml)ranerna mer 

 eller mindre .starkt. De allra inner.sta, tunnväggiga cellerna, som gränsa intill 

 hårdbastet, ha åtminstone delvis bibehållet sin form. Väggarne äro obetydligt 

 toi-tjockade och ge i öfverensstämmelse med Hühnel'.s uppgift ') svag reaktion 

 |)å kork. Af de inre tunnväggiga cellerna i öfrigt synas ofta endast sönder- 

 trasade rester. 



Deutzia gracilis S. & Z. (Tab. III, figg. 31—33). 



På figg. 31 och 3:2 äro l)arkens inre cellradcr samt korkväfnadeii teck- 

 nade eftei' i-espektive tvär- och iängdsnitr, tagna omkring den 7 Augnsti frän 

 ett ählre infernndium. In alles består primära barken af ca (> lager celler, 

 hvilkas storlek något tilltager inåt mot centrum. De äm vaidigen mer eller 

 mindre utdragna i transversal rigtning. De yttre lagren äro kolleid^ymatiska, 

 ined tangentiala väggarne stuiuhim ända till 4 // i genomskärning. J>en kol- 

 lenkymatiska strukturen aftager i tydlighet inåt och i sammanhang dcrnied 

 fiirekonima i svnncrhet i de inre lagren ej sällan ganska talrika inlei'celbilar- 

 rum, på tvärsnitt bildaiKle vanligen små triangulära eller polygonala öppningar 

 mellan eellenia. Kn eller tva de allra innersta radei'uas celler ha einellertid 

 und<'rgätt väsendtliga förändringar. De karakterisoM-as genom fitrtjockade viiouar 

 (i genomsnitt 7 — 9 //) samt en i horizontal geiioniskäriiing i allinrmbet rundadt 



') Jfr v. HöiiXKi.: ('licr dfii Koik etc. sid. ß08. 

 ') anf. st. 



