92 Hans Tedin. 



Ribes sanguineum Pursii afviker oväsendtligt från föregående. Vid 

 luidersökning i midton af Juni befanns primära barken tydligt differentierad i 

 ytter- och innerbark. Till den förra höra o ä 4 rader utpregladt koUeukyma- 

 tiska celler, hvilkas tangentialväggar ofta ha en tjocklek af circa 5 jn. Cel- 

 lerna äro i tvärgenonibkärning rundade och öfver hufvud taget ej skarpt be- 

 gränsade mot innerbarkens större och tunnväggiga celler. De äro långt ut- 

 dragna i vertikal rigtning, stundom ända till 0,3()0 mm., men visa äfven härut- 

 innan ingen skarp gräns mot inre barklagret, hvars innersta celler dock i all- 

 mänhet mera närma sig en isodiametrisk form. — Ribes aureum Puesh står 

 mycket nära R. sanguineum. 



Ribes rubrum L. (Tab. III, lig. 36) undersöktes först på temligen sent 

 stadium, men torde äfven den beträffande barkbyggnaden väsendtligen öfver- 

 ensstämma med R. iiigruin. Så till vida visar den emellertid en olikhet med 

 förut nämda Ribcs-arter, att de närmast utanför korken (k) befintliga barkcel- 

 lerna i och med korklagrets utveckling få förtjockade väggar, så att de, äfven 

 sedan barkens celler i öfrigt deformerats eller till och med delvis attjällats, 

 kvarsitta till formen oförändrade (anf fig. te), ett förhållande i viss mån ana- 

 logt med det hos Rubus spectabilis och Deutzia anmärkta. Förvedning 

 inträder emellertid icke. Midtellamellen är resistent mot konc. svafvelsyra. 



Ribes Grossularia L. (Tab. III, figg. 37 och 38). 



Gränsen mellan båda barklagren är hos denna art skarpt och tydligt 

 markerad, Iteroende i första hand på ytterbarkens karakteristiska beskafTenhet. 

 Den består af 5 å 7 lager celler, som i horizontal genomskärning (fig. 87 skyb.) 

 äro rundade eller polygonala, i förra fallet ej sällan lemiiande mellan sig små 

 triangulära intercelhdarrum. Storleken varierar betydligt, men öfver hufvud 

 taget äro de yttre mindre än de inre. Lumen är vidt och radiala diametern 

 ofta något större än den tangentiala. Cellernas sträckning i vertikal rigtning 

 är liksom hos föregående arter underkastad stor omvexling. Ej sällan är den 

 emellertid jemförelsevis betydlig (ca 0,375 mm.), så att längden på radialsnitt 

 (fig. 38) ända till 1 1 gånger öfverstiger bredden. Horizontalväggarne äro ofta 

 starkt lutande, hvarigenom cellformen kommer att närma sig den proseiikyma- 

 tiska. A'^äg'garne, som rundt om ha ungefär samma tjocklek (4 ä (i //), äro 

 starkt förvedade och försedda med suiå porer, som på långväggarne vaidigen 

 äro elliptiska, på horizontalväggarne mera rundade. — Innerliarken utgöres af 



