94 



Haus Tcdiii. 



stöd för (len i iiUmännii delen sid. 33 uttalade satsen, att primäia korkvät'na- 

 dens utveckling i djupare lager liar till följd en försvagad barkbyggnad. 



Berberis vulgaris L. (Tab. III, figg. 39 och 40). 



En sluten och nästan jemntjock ring af förvedade element delar primära 

 barkpareukymet i tvenne partier. Det yttre af dessa består af 3 — 5 lager 

 celler och kau auses motsvara ytterbarken (fig. 39 yb). Stundom har det också 

 en svag koUenkymatisk struktur, som dock icke är starkare utpreglad, än att i 

 regel talrika små, i tvärgenomskärning (anf. fig.) triangulära eller polygonala 

 intercellularrum förefinnas. Cellerna tilltaga något i storlek inåt, äro på tvär- 

 snitt runda eller något aflånga, på radialsnitt långsträckt cylindriska, med läng- 

 den två — flera gånger större än bredden. Vid undersökning i midten af Juli 

 utgjordes cellinnehållet af ett väggöfverdrag af protoplasma med inlagrade klo- 

 rofyll- och stärkelsekorn. Ett kornigt och grönfärgadt innehåll observeras äf- 

 ven i ett ännu senare stadium, då cellerna i sammanhang med korkväfnadens 

 fortgåeiule utveckling genom en något oregelbunden form visa tecken till en 

 börjande desorganisation. Boening's uppgift '), att innehållet i de utbildade 

 cellerna utgöres af luft, bör sålunda i någon mån modifieras, för så vidt han 

 icke med utbildade celler menar desorganiserade, ty under desorganisationens 

 fortgång synes eellinnehållet, i öfverensstämmelse med vanliga förhållandet, full- 

 ständigt försvinna. Försvinnandet försiggår emellertid (jlika hastigt, och så till 

 vida är derför Boening's uppgift rigtig, att en del celler redan på ganska tidigt 

 stadium synas sakna innehåll. 



Inre barkpareukymet (fig. 39 ibp) utgöres af 3 å G lager celler, som äro 

 tunnväggiga, i horizontal genomskärning elliptiska, mer eller mindre utdragna 

 i tangential rigtning eller i kvistens kanter nästan runda, bildande talrika och 

 på sist uämda ställen relativt stora intercellularrum. På radialsnitt äro cel- 

 lerna rektangulära, med längden vanligen 2 å 3 gånger större än bredden, 

 eller ock ungefär isodiametriska. Sklerenkymringen bugtar eller, i andra fall 

 rigtigare uttryckt, sträcker sig utåt i kanterna, så att yttre barkpartiet här är 

 tunnare än i öfriga delar af omkretsen, under det att deremot det inre på 

 samma ställen har sin största mägtighet, hvaraf åter betingas så väl cellei-nas, 

 såsom ofvan nämts, mera rundade tvärsnittsform som ock intercellulärernas star- 

 kare utbildning i sist nämda delar af inre paienkymet. 



') iiuf. st. sid. 5. 



