Om primära barkon hos vcdartade dikotyler, dess anatomi ocli funktioner. ''•) 



Den mellan nu boskrifna tvenne pari.Mikynilagor bcHntliga zonons celler, 

 som äro utpregladt prosenkymatiska, iiicil längden i genomsnitt ca 0,s3 mm. '), 

 erbjuda i tvärgenomskärning (fig. 39 skl) en omisskännelig likhet med hård- 

 basteellerna hos Lonicera (Tab. III, fig. 34 hb). De äro till formen trekan- 

 tiga — polygonala och regelbundet sträckta i radial rigtning, sä att radiaia dia- 

 metern, som ibland har en längd af ca ÖO //, i allmänhet är ungefär dui)belt sä 

 stor som den träns versala. Storleken varierar betydligt. I förhållande till cel- 

 lernas lumen äro väggarne endast svagt förtjockade (i genomsnitt 4 a 5 fi). 

 Färgas intensivt gula af anilinsulfat; vid behandling af floroglucin och saltsyra 

 vackert röda. Midtellamellen är resistent mot konc. svafvelsvra. 



Utan tvifvel är zonen i fråga att up})fatta såsom innerbarkcns yttre parti, 

 som ombildats för en specielt mekanisk uppgift. Ty vill man icke uppfatta 

 den siim en del af barkväfnaden, måste man i stället hänföra den till til)i-()- 

 vasalväfnaden, och torde den i sådant fall endast kunna tolkas som en sjelf- 

 ständig yttre krets af ofullständiga kärlknippen, en tolkning som emellertid 

 redan till följd af ringens betydande mägtighet — ca 7 cell-lager — förefaller 

 mindre antaglig. Men då vi redan i allmänna delen, sidan 31 o. f., mera utförligt 

 omuämt i fråga varande bildning, vilja vi, till hvad der yttrats beträffande 

 den sannolikt rigtiga tolkningen af den samma, i detta sammanhang endast 

 göra ett litet tillägg. Sedan nämda del af afhandlingen redan var tryckt, ha 

 vi nemligen blifvit i tillfälle att sjelfva något närmare undersöka förhållandena 

 hos Epimedium. På ett tvärsnitt, som den 6 Maj tagits frän nedersta stam- 

 delen af ett ca 20 cm. hfigt individ, synas in alles 18 kärlknijipen, 9 mindn; i 

 en yttre och 9 störi'c i en inre krets. Med undantag af vanligen endast det 

 hypodermala cell-lagret är bai'ken i sin yttre del förvedad. Cellerna utmärka 

 sig genom mindre storlek, något kantig form och förtjockade väggar. På ra- 

 dialsnitt äro de långsträckt prosenkymatiska. De äro euiellertid, hvarken livatl 

 storlek, form eller beskalfenhet beträffar, skarpt begränsade mot de inre bark- 

 cellerna, enär äfven dessa senare ej sällan ända in till yttre knippekretscn \va 

 svagt förvedade väggar, en på radialsnitt långsträckt cylindrisk form safnt, i 

 synnerhet de yttre, ej sällan starkt lutande; horizoutalväggar. Utseendet tyder 

 alldeles omisskännelig-t på, att vi liär iia att göra med en Rir mekaniskt ända- 

 mål differentierad grundväfnad och ingenting annat. Redan bcskatfen heten af 



') Jfr UoEsrso: anf. st. sid. C. 



