96 



Hans Tpclin. 



det inre barkpartiet låter, om jag så får uttrycka mig, sluta till en stark be- 

 nägenhet att bilcla mekanisk grundväfiiad, och att denna tendens vid ombild- 

 ningen af" barkens yttre parti skall Adsa sig ännu mera utpreglad, är intet annat 

 än livad man på grund af vanliga förhållandet mellan detta och barkens inre 

 del har skäl att vänta. Äniui tinnes intet tecken till hårdbast vid kärlknippena, 

 som emellertid i xylemdelen redan ha förvedade element. Möjligt är dock, att 

 dylikt på ett senare stadium utvecklas, enär ju Neuman ') uppgifver, att de yttre 

 prokambiumknippena ge upphof till hårdbast. 



Fig. 40 är tecknad efter ett tvärsnitt genom allra öfversta delen af ett 

 ungt skott i början af Juni. Innerbarkens yttre parti, den blifvande skleren- 

 kymringen (u. skl), markerar sig här genom cellernas i allmänhet mindre stor- 

 lek och polygonala form — i längdgenomskärning äro de mer eller mindre 

 långsträckt prosenkymatiska — och erinrar sålunda mycket om kärlknippeväf- 

 naden i dess första anläggning. Parenkymlagren (yb och ibp) på dess yttre 

 och inre sida äro till cellei'nas form och beskaffenhet hvarandra väsendtligen lika. 



Berberis Thunbergii L. och B. canadensis Mill. afvika icke anraärk- 

 ningsvärdt från föi'cgaende art. Sklerenkymringen, som består af färre cell- 

 lager, är om icke alltid så' åtminstone ofta på tvärsnitt delad i större och 

 mindre grupper. — Hos alla 3 arterna utvecklas kork redan första året strax 

 innanför sklerenkymet. Yid växtperiodens slut bilda utanför befintliga väfnader 

 ett brunfärgadt hölje, som kvarsitter längre eller kortare tid. 



Mahonia sp. kan i afseende på barlcens byggnad sägas i det väsendtliga 

 öfverensstämma med Berberis. Yttre barkparenkymet utgöres af 4 — 8, det 

 inre af 3 — 5 cell-lager. Det senares celler äro i allmänhet längre utdragna i 

 vertikal rigtning än motsvarande hos Berberis, i regel långsträckt cylindriska, 

 med längden på radialsnitt vanligen och vida oftare än som intiilftar i yttre 

 ])arenkymlagret flera gånger större än bredden. Yttre parenkymet har stundom 

 en relativt starkt utpregladt kollenkymatisk struktur och detta som det tyckes 

 förelrädesvis, för att ej säga uteslutande, då korkväfnaden under f()rsta året 

 icke kommer till utveckling, hvilket sennri' ililand intriillar pii öfrc intcrnodicr. 

 Sklerenkymringen synes regelbundet så att säga s(iiid(Ms|)rängd, på ett tvär- 

 snitt bildande större ocli iinudrc gruj)pcr, de löna med en ofta hctydaudc tan- 



') anf. st sia. B-fj. 



