14 I. H.UiKN. 11914 



A'7'. Stjøidalen; Asen; Frosten; Nordli. 



No. Ilalfjelddalen op lil 1000 m.: Fridlz; Vefsen; Hemnes 

 og Mo lil op i bjerkebeltel: A. Blylt; Bejeren; Saltdalen; F'auske 

 op lil SOO ni.: H.; Sørlolden; Lødingen; Loi'oten: Barth; av 

 Kaalaas hverken iagllal i Loibten eller i Vesterålen. 



Tr. Trondenes; Bardo; Malangen; Tromsøsnndet; Nord 

 rejsen. 



F. Alten; Talvik: Xessel)\ ; Sydvaranger. 



L'inflorescence esl loujonrs indiqnée comme monou(ue. .le 

 dois dire cependant cpie j'ai Irouvé plusieurs fois des individus 

 frucliliés snr lescjnels je n'ai pas réussi å voir des fieurs måles; 

 d'aprés cela, il conviendrail de la considérer plus correetemenl 

 comme polyoi(jue. 



Amphidium IVIougeotiJ ( Br. eur. ) Schimp. 



Blev under navn av Zij(jadon Mougeotii opslill som ny art 

 i Br. eur. 183<S. I 1842 anførte Angslrom den i sin Disp. Muse. 

 Scand. for Norge, men lilhakekaldte denne angivelse året efter 

 (i Add. et (^orr. ). I 1846 opfører han den imidlertid i Fries's 

 Summa Veg. Scand. atter for Norge, denne gang på Hiibeners 

 autoritet, idet han oplyser ikke selv at ha set norske eksem- 

 plar. Uagtet denne Angstroms angivelse er gåt over i Hartmans 

 Scand. Fl. ed. 5 (1849), betegnes planten av C. og R. Hartman 

 i Bot. Not. 1855 som av dem fundet for første gang i Norge 

 ved Bogen i Singsås. Hiibeners bestemmelse er dog sandsyn 

 ligvis rigtig, da Karl Muller i sin Synopsis erklærer at ha fåt 

 norske eksemplar meddelt av ham; antagelig har han selv sam 

 let dem på sin rejse i 1828. 



A. Mougeotii er en almindelig art over hele landet; den 

 foreligger fra alle amter og synes at ha en jevn utbredelse. Den 

 er en mindre hårdfør art end .4. lapponiciim. idet den mangler 

 i de rent arktiske land og derfor har sin nordgrænse i Norge, 

 (ved 70^ 25' n. b.), ialfald for den østlige halvkugles vedkom- 

 mende; den går heller ikke så højt tilfjelds som denne, idet den 

 såvel sønden- som nordenfjelds knapt overskrider 1000 m., men 

 er til gjengjæld nedenfor trægrænsen hyppigere end den. 



Den vokser helst i temmelig faste, svulmende puter i lod 

 rette bergrevner, gjerne i ly for regnet og derfor ofte under ut 

 » over hældende skråberg; sjeldnere finder man den i løsere tuer 



