No. 5] HAVSTRØMMENE OG UKN NORSKE MARINE FAUNA 17 



findes som fossile resier paa Vesllandet, men neppe paa Øst- 

 Iandel. Om de færreste tør man vel anta, al de er indvandret 

 under den nuværende havstand. De allerfleste av den sidste 

 gruppe vilde vistnok kunne leve i Kristianiafjorden, og det er 

 ikke utelukket, at enkelte av dem eflerhaanden vil naa frem. 

 Men i sin almindelighet tør man vel slutte, al naturforholdene 

 for tiden ikke er gunstig for deres fremlra'ngen mol øst, hvilket 

 delvis maa sættes i sammenha^ng med de herskende strømforhold. 



Den faunistiske forskjel mellem Østland og Vestland ytrer 

 sig selvfølgelig ikke bare i et overskud for Vestlandets vedkom- 

 mende av molluskarter. Ogsaa i echinodermernes rekke kan 

 paavises en lignende ulikhel. Kristianiafjorden mangler saaledes 

 følgende arter, som kjendes fra Vestkysten^: Åntedon tenella, 

 Rhizocrinus lofotensis, Ophiiira carnea, Amphiurd horealis, A. se- 

 curigera, Ophiactis ahijssicola, Ophiacanta bidenlata, O. abijssicola, 

 O. anomala, Ophiopun arcticns. Ophioscolex j)iiif)iireus, Aslcronifx 

 loveni, (lorgonoccphalus hnnarcki, Ctenodiscus crisjxiliis, Poraiiia- 

 morpha rosea. Lasiaslcr luspidiis. Pterastcr pidvillus, P. mililaris. 

 Pedicellasler tijpicus, Brisinfja coronata, iJorocidaris papillata. lulu- 

 nus elegans, Spalangus raschi. 



Om den arktiske form Ctenodiscus crisjxitus vel man, al den 

 i senglac'ial lid levet i Kristianiafjorden, da M. Sams- fandl fos- 

 sile lesler i n;erhelen av Kristiania. Disse echinodermers kvar 

 tierhislorie er forøvrig meget lilel kjendl Iblandt andel ogsaa av 

 den grund, al der er blandt dem saa mange dypvandsformer, 

 som man kun renl undtagelsesvis kan vente al linde i fossil 

 tilstand. 



Der er i del Ibregaaende slillel sammen adskillig uialciiale 

 til belysning av spørsmaalel om førskjellen nu'llcm den oslland- 

 ske og den vesllandske havfauna i nutiden, l-'or at kunne for- 

 staa denne forskjel er- del nødvendig al kjende den geologiske 

 utvikling. Allerede grundkeggeren a\ den moderne dyregeograli, 

 Wai.f.aci:, har gjorl opnu-rksom |)aa. al neben der WMandei" 

 ungs und \'erbreilungsr;iliigkeit der Organisnu'u die geologisclien 

 imd klimatisthen N'eranderungeii der \'or/.cil in cister Linie es 

 sind, weUbe uns den Schliissel zur Losung der \ielen Hatscl des 

 heutigen N'erbreilungsbildes geben konnen '. .leg tror imidlertid, 

 at nogen fuld Ibrstaaelse a\ ha\(lyrenes ulbredelse \i'd konti 

 nenternes kyster \il man ikke l'aa uleii ved et ondiyggelig stu 

 dium a\ de omgiNcndc l;n\an<ls slioiiiltn hold Ti Iki\ stroinincni- 



' (liai.c, OviTsi^l ovcT (Icl iKtidiii^c Noii^cs t-cliimtdcriiuT. I'. M A 



1:m)l>. nr. 1, s. C. 

 - i'Ossik' (lvrrlc'viuny,i'r Ir:! kviiila-rpiTindi-n, s. _".•. 

 •'* C.iti'rt c'Itrr .\. I5i!.\i i.is. Mio^^cn^ijipliic, i Die Kiillur drr (i»mn\v;ii 1. 



luT:ms;4i'^cl)CM von I'vii 1 1 i\\i.iti;nti fcil 1 il .MiIciIiihl; l\ I. s. l'^l. 



