No. 5] HAVSTHOMMKNE OG DP:N NORSKK MAHINK FAUNA 29 



fjorden ikke er ved sit mætningspunkt med hensyn til arter. 

 Der vil sandsynligvis kunne leve adskillig liere arter der av 

 den nuværende verdensbestand end tilfeldet er den dag idag. 

 Men i lidens løp kommer arlslallel mer og mer op mol denne 

 teoretiske grense, fjordens biologiske mætningspunkt, ulen nepj)e 

 nogensinde al naa del. 



Naar P. A. Øyen har ulgit sidste del av sine kvartærstudier 

 i Trondhjemsfellet er tiden inde lil al knytte forbindelsen mel 

 lem forlid og nulid i Trondhjemsfjordens dyreliv. Men i denne 

 korte utredning tænkes ikke specielt paa Trondhjemsfjorden. Der 

 søkes o])rullel endel faunisliske billeder, som i grove Iriek angir 

 den forskjellige sammensætning i landels marine fauna under 

 de skiftende geologiske faser efter istiden. Under et avsnil av 

 istiderne har rimeligvis landet liggel ca. 200 fot høiere end i 

 nutiden ^ G. O. Sars meddeler, al han i isTl paa haveggen 

 ulenfor Aalesund fik en mengde avslepne stene i bundskrapen. 

 Disse stene hadde en paafaldende likhet med fjæ'restene, og Sars 

 drog den slutning, at eggens øvre kant represenlerle en gammel 

 fjæ're. Der maa saaledes ha været en tid, da store dele av (len kon- 

 tinentale |)lalform var hæ'vel over sjøens speil. Saa begyndte 

 landet alter al synke, og levninger fra en lid, da landet vistnok 

 laa noget høiere end nu, men ialfald ikke lavere, er jettegryter, 

 som findes i næ'rheten av den nuvæ^rende havstand. Disse maa 

 væ're dannet over havspeilel. Under isens avsmeltning i den 

 senglaciale lid forlsalle landels sænkning og under liden for 

 råernes dannelse laa landet ifølge Hhoc.c.f.hs mening paa sine 

 steder 100 — 150 m. lavere end nu. Isen smellel videre og lan- 

 det vedblev at synke til en maksimumsgrense, so!u i)enævnes 

 den øverste marine grense. Iløiden over havel av denne mar 

 keringslinje er ikke overall den samme. 1 regelen falder den 

 mol kyslen, Inilkel lyder paa, al under den eflerlblgende slig 

 ning har bevæ'gelsen været slerkesl i landets centrale dele. Den 

 tid, da landel var dypesl neddykkel i sjoen, bar vjcrel kaldt 

 epiglacialliden, men benævnes nu i regelen indsjo|)erioden, fordi 

 isen endnu fyldle de slore øsllandske indsjoer. Sjoen naaddc 

 da i Kristianiadalen en høide av 2].') -220 m. og ved Trond 

 hjem til ca. 2()(i m. Saa begyndle landet al stige, isen smellel 

 v;ek fra indsjoerne og klimalet l)le\ mildere. Da onilrenl '-' ;; 

 av den bele stigning \ar fuldendl, indtiaadlc (mhIol; klimatiske 

 forliold, som \ar gunsligcic end den nuvaTcnde. I nder denne 

 lid la|)csli(l('n fandl aller en sa'nkning av landel sled. Den sloj) 

 |)el ()|) \c(i den poslglaciale marine grense, som \ed Krisliania 

 ligger i en boide a\ 7<» m. og ved Trondbjem er ba-\el t'.d 7<" 



' (i. O. Saks, Bi(b';ii; lil kiiiidskiipi-ii diii dviclixcl i):ia Nori- li;ivl);iii- 

 kcr. Kri :i vid. sclsU. lurh. ls7-_>, s. T.'i 77. 



