8 P. A. ØYEN [1914 



med intermitterende og periodisk virkemaate. Der mangler vist- 

 nok ikke paa forskere, der søker at reducere den glaciale ero- 

 sions virkning til det mindst mulige, og Spencer uttalte liketil 

 at »the potency of land-glaciers as great eroding geological agents 

 is not proven, if indeed they operate al all in such a manner« 

 (Geol. Mag. London, D. 3, V. 5, 1888, pag. 123), og aaret iibrveien 

 havde han meddelt at »the faith in glaciers as great erosive 

 agents has been so severely shaken« (1. c. D. 3, V. 4, 1887, pag. 

 173); for os har dette jo en vis betydning forsaavidt, at Spencer 

 kom til dette resultat ved sin reise i Norge 1886. Og Spencer 

 staar ikke alene, thi Stanley kom ogsaa til det resultal, at »ice 

 had never prevailed along the entire western coast of Norway« 

 (Geological Magazine, London, Dec. III, Vol. IV, 1887, pag. 189) 

 og at »the Great Ice Age has left no trace on the Norwegian 

 western littoral« (Quart. Journ. Geol. Soc. London, Vol. 43, 1887, 

 pag. 84); men Geikie »had come to precisely o])posite conclusions« 

 nemlig, at Norge helt »from the outer istands up to the higher 

 mountains< havde været »buried under a thick sheet of ice« 

 (1. e. Vol. 43, 1887, pag. 84). Og ved en anden leilighet uttaler 

 Geikie, at »One of the first features which arrested attention 

 was the contrast between the smoothed, ice-worn surface of the 

 lower grounds and the craggy, scarped outlines of the mountain 

 creslss hvor han beskriver omgivelserne af Holandsfjord (Geo- 

 logical Sketches at Home and Abroad, pag. 135). Og paa Sønd- 

 møre fandt Reusch skuring nær stranden og kom til det resul- 

 tat, at »Indlandsisen har altsaa her engang strakt sig ut over 

 de yderste øer, saaledes som man ogsaa ved, at den har gjort 

 længere N.« (Nyt Mag. for Naturvid. B. 22, pag. 212). 



Hvor man færdes inden vort omraade, møter man, hvor fjeld- 

 grunden er blottet og ikke har været utsat for nogen merkbar 

 ødelæggelse ved forvitring eller vanderosion, som regel det faste 

 fjelds overflade smukt skuret af isen helt fra fjeldvidden ned til 

 selve strandkanten. Som regel føier skuringsfænomenet sig ind 

 i overfladens relief. Klassisk er jo Vaarstigen i Drivdalen blit 

 ved den rolle, den har spillet i glacialteoriens historie. Paa Munk- 

 holmen ved Trondhjem har man skuring i nordnordvestlig ret- 

 ning. Under den bekjendte østersbanke ved Næ^svandskanalen 

 finder man fjekloverfladen smukt isskuret, stribet, furet og mou- 

 tonneret i indsøens sydvestlige retning, en retning der er frem- 

 trædende gjennem Aasen. Paa den store halvø, der stikker ut i 

 sydvestlig retning mellem Trondhjemsfjorden og Vesterhavet, var 

 det »utvivlsomt, at stødpynterne paa denne kyst ligge mot øst 

 og ONO., neml. iallefald saaledes, at der ikke for disse striber 

 kan være tale om noget særeget stribe-system, udgaaende fra 

 midten af den store halvø nordlig ved Trondhjems-Fjorden 



