30 P. A. ØYEN [1914 



morænedække tildels lenimelig tyndt eller endog ganske lokalt 

 utbredt. Undertiden sees enkelte ganske sniaa terrasserester, rime- 

 ligvis minder om forholdsvis nye elveleieforskyvninger. Gjennem 

 vakker granskog bærer det hurtig nedover. Ved Tovmodalen 

 station ser man enkelte som regel forkrøblede fnrutrær; men 

 derpaa blir furu snart mere almindelig sammen med gran og 

 birk, og videre ser man ikke blot dalen, men endog aasryggene 

 skogklædt helt op. Et andet vegetationsbillede ojiruller sig for 

 os, om vi fra den lave, flate dalbund med ganske svagt opsti- 

 gende terrassedannelse, uten bestemt afgrænsede trin, ved Vist 

 station, 19. s m. o. h., overskrider de store, ilate og fildels myr- 

 agtige strækninger over mot Sparbu station, 33.4 m. o. h.; disse 

 strækninger er tildels temmelig bare og dels bevoksede med tall 

 og løvskogkral. Videre har man fra Sparbu station mot syd et 

 kupjjeret ternx?n med rig Tnssilago-xeksl, og fremtnrdende gran- 

 skogvegetation, men tildels ogsaa tall-vekst. Derpaa følger store 

 myrstrækninger med torvdrifl paa en temmelig ensartet, yngre 

 mosetorv, hvori sees skiktning, men ikke stubbelag. Derefter 

 følger igien mere kupperet terræn og saa forbi Salberg station, 

 51.5 m. o. h., til den store flate 3/;/«-strand i fjordbugten mot syd. 



Tar vi saa ved siden af de her oprullede lo vegetations- 

 billeder for os den rike vegetation i de frugtbare, bre Indher- 

 redsbygder og skjærgaardsfloran ute mot havet i vest, saa har 

 vi vistnok tat med de fire vegetationsgrupper, som saa at si 

 karakteriserer egnene omkring Trondhjemsfjorden. I et lite og 

 indeklemt hjørne mot syd staar dog igjen en repræ^senlant for 

 en inden vort omraade rigtignok ikke saa fremtrædende, men 

 ikke desto mindre meget karakteristisk grui)pe, det er Knutshø 

 med sin arktiske plantekoloni, i dette tilfælde af mere speciel 

 interesse, fordi det er arter netop af denne gruppe, som det inden 

 Trondhjemsfeltet ogsaa har lykkedes at følge noget længere til- 

 bage i tiden. Nogle faa af disse eiendommelige karakterj)lanter 

 vil det derfor ogsaa ha sin interesse at se lidt nærmere paa med 

 hensyn til deres nutidige utbredelse. 



Drijas octopetala Lin. forekommer saaledes paa toppen af 

 Fuglemsvaatten i Selbu (Kgl. norske Vid.-Selsk. Skr. Trondhjem 

 1888—90, pag. 31), Røros og Vef.sen (Christiania Vid.-Selsk. Forh. 

 1892, Nr. 3, pag. 69), Melsonga (Selbu), Fongen (Meraker) og 

 Børgefjeld (L. c. 1897, Nr. 2, pag. 38), »Frosten, paa høiden øst 

 om Holmberget« er vedføiet som en skreven tilføielse paa side 

 61 i et det botaniske museum tilhørende eksemplar af »Veiled- 

 ning i Throndhjems omegns tlora 1S69 og ifølge konservator 

 Dahl vistnok skrevet af Storm selv. Desuten forekommer den 

 ved Borgesæter i Haus n.f. Bergen 2300 f. o. h., men paa Lekø 

 gaar den ned til havets niveau (Christiania Vid. Selsk. Forh. 1882 



