120 P. A. ØYEN [1914 



Det ligger egentlig utenfor nærværende afhandlings ramme 

 al behandle de »Præglaciale dalløb i Trøndelagen «, men paa grund 

 al" den lolle, som den gamle Dovrebanedal ^ (Norsk geol. tids- 

 skrift, B. III, Nr. I, ]914, pag. ?>()) spiller i Vogts afhandling 

 af ovennævnte titel, bør vi dog her i forbigaaende nævne disse 

 forhold. Men naar Vogt fortteller, at »den øverste af de to be- 

 kjendte strandlinjer ved Trondhjem ligger ifølge nivellement i 

 høiden ]7S,.i m. o. h.; ved Selbusjøens vestre ende, i ret linje 

 kun 24 km. fra den netop næ'vnte strandlinje, ligger de aller- 

 øverste terrasseflader i høide ca. 2") m. over Selbusjøen, altsaa i 

 høide ca. l<So m. o. h. Og den øverste terrassellade i Kalvella- 

 dalen gaar til høide ca. 1S4 m. o. h. Bræen fra Neas øvre del 

 og Selbusjøen gik under et vist trin, omtrent svarende til lan- 

 dets maximale nedsænkning, frem langt ud i Kalvelladalen, og 

 her afsattes vældige atleiringer, som i sin helhed omformedes til 

 terrasser. Saa havde bræen en lang stans ved (irindstad, h\il- 

 ket punkt blir at parallellisere f. ex. med Minne ved Mjøsen. I 

 denne periode laa landet omkring 18") m. lavere end nu« (L. c. 

 pag. ]5\ faar man nvilkaarlig en vis mistillid til undersøkelsens 

 nøiaglighet, idet afvikelserne fra de tilnaMmet rigtige værdier i 

 dette tillælde ikke er saa ganske smaa. Men der foreligger ingen 

 grund til ved denne anledning nærmere at diskutere et »geologisk 

 UV af den art. Undersøkelsesmaaten og tankegangen synes al 

 va're den samme, som den der ligger til grund for samme for- 

 skers uttalelse om to endemoræne-trin i det nordlige Norges 

 at »saa maa del ansees som sikkert, at det ytre morænelrin 

 nordpaa svarer til del ytre ra, og det indre morænetrin nordpaa 

 til del indre ra iNorsk geologisk tidsskrift, B. II, Nr. 11, 191:'., 

 pag. 18 — 19). Jeg behøver kun al henvise til Tannehs ulmerkede 

 arbeider over forholdene ogsaa i den nordlige del af vort land: 



Studier ofver kvartiirsvstemet i Fennoskandias nordliga delar 

 I (1906), II (1907) & III (4914) som bevis for, at de kvartære under- 

 søkeiser nu maa anhrgges med et helt andet maal for øie for 

 al ha nogen egentlig væ^d. Der paalvinger sig én nvilkaarlig 

 den følelse ved at studere selv ^^)GTs nyere arbeider, at denne 

 forsker kvartaMgeologisk lænker og skriver omtrent som da han 

 foi- endel aar tilbake henledet opmaM-ksomheden pa de megel 

 omskrevne, i høide omkring 125 — 17") m. over havet liggende »gla- 

 ciale« skjælbanker, indeholdende skaller af forskjellige havs-mus- 

 linger og snegle, som nu kun lever ved Grønland, Spitsbergen, 

 i det Kariske hav og i tilsvarende meget koldt vand, og som 

 følgelig er thermometer pa det vand, som under det foreliggende 

 stadium af istiden beskyllede del sydlige Norges kysler (Del 

 norske geogr. selsk. årbog, III (1891 — 1892), pag. 42), og hvor vi 



