136 V. A. OVEN [1914 



som man tidligere anlok, hadde forløpet siden istiden, blit meget 

 betydelig reducert. Man har fundet sikrere tidsmaal ved tælling 

 av de siden istiden avsatte lerlag, end man tidligere hadde, da 

 man benyttet mere fantasifulde beregninger (Naturen 1915, pag. 

 180). Det er ikke vanskelig at forstaa, hvor Wille har hente! 

 disse tanker, naar han like efterpaa fortæller, at »det antas at 

 være ca. 16,000 aar, siden den sidste istid var paa sit maksimum. 

 For 9000 aar siden, eller maaske noget længere tilbake, strakte 

 landisen sig i Norge til »raet«« (L. c. pag. 181). Dette er ingen- 

 lunde bevist for Norges vedkommende, knapt for noget andel; 

 thi meningerne er endnu meget delte i den henseende. 



Naar Wille siger, at »da landisen trak sig tilbake fra de 

 nævnte morænerækker (»raet«), var klimatet allerede saa meget 

 mildere, at en subarktisk vegetation med BetiiUt odorata som 

 karakterplante kunde trives paa de vegetationsløse kyster (Na- 

 turen 1915, i)ag. 181 — 182) og derfor benævner denne tidsperiode 

 for bjerkeperioden (L. c. pag. 182), saa stemmer ikke dette 

 med fossilfund f. eks. i Asker. Derpaa kommer ifølge Wille 

 f u r u p e r i o d e n og saa e k e p e r i o d e n » omtren t 7000 aar før 

 vor tid iL. c. pag. 182); endel af Ilex-lloraen og den vest- 

 europæiske kystllora paa Norges vestligste øer kan vel delvis 

 være indvandret i delte tidsrum, men jeg antar, at dette har 

 skedd fra de nærmeste lande ved springvis vandring over bavet, 

 ikke ved langsom fremmarsjering gjennem Sverige og det østlige 

 Norge' (L. c. pag. 18o). Thi Willi-; er af den anskuelse, at det 

 var tidligere et botanisk dogme, al plantesamfundene med sine 

 mange arter vandret frem som el regiment soldaler og lok lan- 

 det i besiddelse under de for dem gunstige klimatiske forholde 

 (Naturen 1915, pag. 184). Men, fortsætter han videre: Dette 

 dogme kan ikke la^iger opretholdes, ti planleartene spreder sig 

 enkeltvis og i almindelighet uavhængig av hverandre (Naturen 

 1915, pag. 184). 



I denne forbindelse kan det væne af interesse al erindre, hvad 

 Gunnar Andersson i sin lid skrev om Blytts teori og Blytts 

 syn paa niveauforandringerne, som var præget af det norske da- 

 tidssyn paa tingene. Andersson siger nemlig: Hela De Geers 

 poslglaciala landsankning har ej fått något rum i den annars 

 så rymliga teorien. Denna sankning har dock funnits och spelat 

 sin ej obetydliga rol, iifven vid fordelningen af Krislianiatraklens 

 våxtvårld« (Geol. Forn. Forh. Stockholm, B. 14, 1892, pag. 529). 

 I molsælning hertil faar vi nu høre: Paa hele Norges kyst , 

 siger Wille, »sank dog landet i denne tid lekeperioden) kun 

 nogen faa meter, saa landsæMikningen har ingen betydning for 

 planteulbredelsen som saadan, men det er antagelig at klimatet 

 under disse forholde har vieret ikke alene varmere, men ogsaa 



