Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 145 



tanggrænsen benyttes ogsaa rurgrænsen, der ifølge G. O. Sars 

 bestemmes paa følgende maate: »neppe nedenfor laveste fjære- 

 maal — — — den øverste grænse er ved øverste flomål«. Af- 

 standen mellem rur- og tangrand er oftest 10 — 60 cm., og Han- 

 sen kommer til del resultat >at man baade i tang- og i rur-ran- 

 den har en meget sikker og god gradstok, hvorved en strand- 

 linjeforskyvning paa en 10 cm., eller kanske endnu mindre med 

 sikkerhet kan aflæses, (L. c. pag. 1 — 5). 



Dr. K. J. V. Steenstrup undersøkte temmelig indgaaende 

 det ovenfor nævnte forhold med hensyn til tangrandens betyd 

 ning, og denne kritiske forsker resumerer sine undersøkeiser i 

 følgende: dels har man, saavidt jeg ved, ikke hidtil anstillet di- 

 rekte observationer angaaende tangrandens forhold til middel- 

 vandstanden paa det sted, hvor den paagældende tangrand 

 findes, og dels ere algologernes angivelser af dette forhold saa 

 vaklende, da de kun synes at bero paa el skøn, at det intet 

 under er, at f. eks. Leonhard Holmstrom kommer til det re- 

 sultat: »att man knappast af algranden kan hafva någon ledning 

 for bedomandet af hafvets medelnivå « (Kgl. Sv. Vet.-Akad Handl. 

 B. 22, Nr. 9, 1888, pag. 54)«, (Steenstrup: Kan tangranden be- 

 nyttes til bestemmelse af forandringer i vandstanden?, 1905, pag. 

 4). Og efter at ha omtalt Andr. M. Hansens undersøkeiser, 

 fortsatte Steenstrup: »uden at kende disse sidste undersøgelser, 

 der publiceredes i 1900, var ogsaa jeg paa min rejse i Grønland 

 i 1899 kommen til det resultat, al tangranden maatle kunne be- 

 nyttes som vandstandsmaaler selv om man endnu ikke havde 

 iagttagelser over, hvilket forhold der var mellem tangrand og 

 middel vandstand; li at der maa være et temmelig konstant for- 

 hold imellem disse, synes at være utvivlsomt« (L. c. pag. 4). Og 

 Steenstrup fandt da »at den sikreste og nemmeste maade at 

 fiksere tangranden paa klippefladen, vilde være at fotografere 

 den« (L. c. pag. 5). Og »som det endvidere sees af fotografierne, 

 er tangranden ligesom kantet med balaner, der vel i kløfterne 

 kunne gaa endog nogle cm. højere op end denne, men i det 

 .store og hele følges de dog ad« (L. c. pag. 6). Og Steenstrup 

 synes ogsaa senere at ha benyttet sig af bestemmelsen ved hjelp 

 af tangranden (Steenstrup: Geologiske og antikvariske iagtta- 

 gelser i Julianehaabs distrikt, 1909, pag. 151). 



Imidlertid fandt saavel Biu"cknem (Himmel und Krde. Jahrg. 

 VI, (189:')), Iiag. 9) som Sn:c.i;u Zeitschr. d. Gesellsch. fur f^ikunde 

 /u Berlin 189:')), at vandstanden selv var underkastet periodiske 

 forandringer j)aa giund af de klimatologiske forhold. \'ed at sam 

 menligne eftermaalingerne i 1865 og 1890 af vandstandsmerkerne 

 fra 18:)9 kom dog Hansen til det resultal, at strandlinjen ved 

 Norges kyst har væiet konstant i sidste halve hundredaar vNor 



10 



