150 P. A. ØYEN [1914 



Klimatoseillationer. 



Den maale, livorpaa meteorologerne, ialfald meget ofte, anskuer 

 (ie meteorologiske elementers forhold gjennem noget længere tids- 

 rum, har fundet et godt uttryk i den uttalelse V. H. Ryd lar falde: 

 »Da vi antager — eller i al fald som en foreløbig forudsætning 

 kan gaa ud fra — at klimaet ikke forandrer sig i tidens løb, 

 vil, efterhaanden som vore iagttagelser udstrækkes over længere 

 tidsrum, disse middeltal ifølge vor antagelse g^jennemgaaende 

 nærme sig mere og mere til visse bestemte (men ubekendte) 

 værdier« (Bidrag til bestemmelsen af meteorologiske elementers 

 perioder, 191o, pag. 7). Og et af de maal, som de meteorologiske 

 instituler Iheoretisk har stillet sig, synes at være netop bestem- 

 melsen af disse middelverdier, saakaldte normalverdier, paa den 

 mest mulig nøiagtige maate. Og ingen vil bestride betydningen 

 af dette vigtige arbeide, thi det er først derigjennem, vi kan faa 

 klargjort de enkelte, meteorologiske elementers indflydelse. Og, 

 idet vi saa erindrer, hvad Davis sier: the general succession of 

 weather changes through the year, averaged for many years, 

 constitutes the climate of a region (Physical Geography, 1900, 

 pag. 52), saa indser vi, at netop paa denne maate er det vi faar 

 en oversigt over et steds klima. Men dette er for kvartærgeolo- 

 gen ikke nok Det gielder meget mere at faa en oversigt over, 

 hvordan de klimatiske forhold ytrer sig gjennem længere tids- 

 rum. Del gjelder at undersøke, hvordan temperatur og nedbør, 

 eller kanske med andre ord, hvordan baromelertrykket fordeler 

 sig over jordens overllate gjennem forløpet af geologiske tids- 

 afsnit. Og man har da fundet, at klimatet undergaar en periodisk 

 forandring, idet man har klimatcykler, hvis længde er ca. 35 aar 

 som middel. Men man har fundet ogsaa andre sekula^e perioder 

 for klimalforandringen, dels længere og dels kortere; paa denne 

 sidste maate har en række forskere trodd at kunne sætte klimat 

 vekslingerne i forbindelse med den allerede lamge kjendte elleve- 

 aarige solllekperiode. Dette høres jo, ialfald til at begynde med, 

 meget rimelig ul. Men man maa vistnok gi Bechtle ret, naar 

 han sier: Warum die Periode aber geråde oo Jahre dauert, ist 

 noch nicht aufgeklart« (Bechtle: Klima, Boden und Obstbau, 

 190S, pag. 212 — 2131, men naar han sammesteds fortsætter: »Sie 

 stehl aber jedenfalls mit der Sonnentåtigkeit in Zusammenhang< , 

 saa er dog denne uttalelse for en del ialfald at betragte som 

 temmelig apriorisk, forsaavidt som ogsaa liere andre faktorer 

 udent vil indvirker paa periodekengden, og det endnu ikke paa 

 langt nier kan sies fastslaaet, hvad hver enkelt bevirker; vi erindre 

 1 denne forbindelse kun den store forskjel mellem et kystklima 



