160 P. A^ØYEN [1914 



Gebieten der enlbloszten alten Gesteine in auflallender Weise 

 zusammenfallen. Gewisse Abweichungen deuteten indessen an, 

 dass ausserdem die Lage der spåtquarlåren Vergletscherungszen- 

 Ira die fraglichen Niveauverånderungen beeinfluszt haben. Da 

 mit war also eine bestimmtere Stiitze erhalten fiir die friiher 

 fast vollig vernachlåssigte Eisdrucktheorie Jamiksons« (Peter 

 manns Geogr. Mitteilungen, 1912, pag. 121). For Kristianiatrak- 

 tens vedkommende angav De Geer i sin tid M. G. til 215 m. 

 o. h. (Bull. Geol. Soc. America, Vol. o, 1891, pag. 65 flg. med 

 ledsakende kart). Hermed kan sammenlignes den i det foregaa- 

 ende meddelte, virkelige værdi. Denne er nivelleret og fastsat 

 ved fossilfund. Reusch angav saavel for Kristianiatrakten som 

 Trondhjemstrakten den fra gammelt kjendte værdi bis gegen 

 200 m.' (Geogr. Zeitschrift, Jahrg. I (1895), pag. 697), som altsaa 

 ikke er grundet paa nogen egentlig bestemmelse af M. G., men 

 kun paa en anskuelse af de store, høitliggende terrasser, som 

 i almindelighet skriver sig fra Portlandia-niveaiiets tid. For Jæde- 

 rens vedkommende angir Reusch M. G. til 10 m. o. h. (L. c. 

 pag. 647). 



De Geer konstruerede grafiske kurvesystemer, isoanabaser, 

 for landhævningen i likhed med de amerikanske geologers frem 

 gangsmaate (Sveriges geol. undersøkn. Ser. C. Nr. 98, 1890). Høg- 

 rom konstruerede et grafisk landhævningskart, der minder sterkt 

 om bjergkjededannelsen (Medel. från Upsala universitets min.- 

 geol. institution Nr. 26, 1904). Begge disse forskere angir altfor 

 lave værdier for M. G., for Trondhjemsfeltets centrale partier. 

 Bobeck konstruerte et landhævningskart af nok et helt andet 

 utseende (Meddel, från Lunds geol. -min. institution, Nr. 20, 1910); 

 men helt uenig med denne sidstnævnte forsker er igjen Munthe 

 (Geol. Forn. Forh. Stockholm, B. 33, 1911, pag. 90 flg.). 



Vi stansede i det foregaaende foreløbig omtalen af aarsaksfor- 

 holdet ved isostasen med, at vi fandt Badoureau's thermoteori 

 ganske rimelig, om end derfra er et langt sprang til at betrakte 

 den som helt almengyldig, for saavidt det gjelder oscillationen 

 af den faste jordskorpe. Og sandsynlig er det vistnok, at sammen- 

 sat som fænomenet synes at være, er aarsaken heller ikke enkelt. 



Imidlertid har isostasespørgsmaalet i den senere tid antat til 

 dels nye former, som det allerede fremgaar af indledningsordene til 

 dette afsnit. Fisher »would therefore hazard the suggestion that 



the apparent elevation or depression of the continents — 



probably takes place simultaneously over the whole globe, are 

 caused by the fall or rise of areas of the sea bottom through 

 the play of convection currents« (The American Journal of Sci- 

 ence, Vol. XXI, 1906, pag. 218). Spencer derimot sier: »My 

 hypothesis of the primary causes of the great changes of level 



