Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 167 



om, hvad Upham aiilok, nemlig, at the continenlal moraines 

 were probably amassed during a few thousand years, termi- 

 nating Ihe Glacial period, while the ice-sheets were being melted 

 fast (as geologists reckon lime) because of the Champlain depres- 

 sion of the ice enveioped lands ol' both North America and 

 Euro|)e iThe American (ieologisl, \'ol. XIX i LSiJ" , pag. 417). 

 Per Stolpe har imidlertid i En sydsvensk israndlinie och dess 

 geograliska betydelse (Goteborgs Kungl. Vet.- och Vitt.-Samhalles 

 Handlingar, F. 4, H. 13, 1910, pag. 1 flg.> leveret en interessant 

 beskrivelse al" liere forhold, der vedrører isens tilbakegang. For- 

 fatteren sammendrar endel af resnltaterne i følgende: af denna 

 skildring torde framga att man kan folja en viss, tydligt utpråg- 

 lad landskapstyp fran och med Bohusliins skårgård mol SO, O 

 och NO npp till Smålands och Ostergotlands skårgard, alltså 

 en bage, omslulande sodra Sverige med undantag af Halland, 

 Skåne, Bleking och sodra delen af Kalmar lån. Terrångformerna 

 inom denna zon åro krafligare ulpråglade an inom angrånsande 

 omraden och dalgangarnas riktning år oftast vinkelråt mot zonens. 

 I knsttrakterna intagas sånkorna af hafvet, och dår år kuslen 

 en vål ulvecklad skårgardskusl. Långra in från kusten ersåttas 

 hafsvikarna af sjoar, som i de (lesla fall ha motsvarande långd- 

 riklning och ofta åro upixlåmda af tluvioglacialt grus L. c. 

 pag. 89). Og videre fortsætter ban: glacial och tlnvioglacial 

 erosion skulle alltså ha urholkel de forut beskrifna terrångfor 

 merna och afsatt grusbildningarna. Den nåmnda bagen mot- 

 svarar enligt min mening i geografisk betydelse Salpausselkå i 

 Finland och den linje, som begrånsar Fssings baltiske hoved- 

 stadium i Danmark och norra Tyskland, och torde låmpligen 

 kunna l)enåmnas »den sydsvenska israndslinien« (L. c. pag. 

 89 — 40 ». Stolpe kom videre til det resultat, at endel af nutids- 

 isotermerne faldt sammen med den her skildrede israndlinje, og 

 han uttaler da ogsaa: Jag anser dårfor att isens uppehall vid 

 den af mig skildrade stagnationslinjen icke maste ha berotl på 

 klimatforsåmring eller uppehall i klimatforbåttringen\ utan enk- 

 lare forklaras genom att isotermerna i dessa trakter legat låll 

 intill hvarandia pa samma såll som de gora i nulida klimat 

 \j. c. pag. 4() . Stoi.im: har i denne afhandling benlcdel opmerk- 

 somhelen paa geografiske og meteorologiske Ibrhold, som ogsaa 

 fra et kvarta-rgeologisk standpunkt maa erindres, og ialfald til- 

 dels allerede tidligere har vaMcl diskuteret, men som det dog i 

 mange bensccuder vilde va'ie slridende mot nyere erfaringer 

 inden den skandinaviske kvarla'igeologi al lilkegge den betyd 

 ning og iudllydelse, som Stoi.pk gjor. da dog de slraligrafiske 

 forhold iiKia bli de afgjorende, bvor det gjelder den geologisko 



