174 P. A. OYKN ^1914 



15. I, Abl. 2, 1910, j)ag. oli Og videre lortsælter liSSiNG sanime- 

 sleds: Nordlich und ostlich von der Hauptslagnalionslinie fin- 

 del sicli eine Anzalii von jungeren, auf kiirsere Stagnationsphasen 

 wåhrend der Ai)sc'hmelzzeit hinweisenden Endmorånenziigen. 

 Aus dem Verlaiif derselben ist ersiclitlicli, dass die Koniiguralion 

 des Eisrandes allmahlich eine vollstiindige Umgestaltung erfuhr — 



. In Zusammenhang mit den jungeren Moranenziigen Jiil 



lands stehl ein System von hreilen, heulzulage fast Irockenen 

 F'lusztalern. Diese wurden eins nach dem anderen in der Reihen- 

 folge von Westen nach Osten von den glacialen Fliissen durch- 

 stromt und ha ben es ermoglicht, sieben verschiedene Riickzugse- 

 tappen des Eises in Jiitland nachzuweisen . Sommeren 1910 

 hadde jeg anledning til paa kryds og tvers at gjennemreise en 

 større del af det af Ussing og Hakdek (En østjydsk israndlinje, 

 1908> beskrevne omraade, saavel en større del af hedestræknin- 

 gerne syd og vest for den ulprægede stagnationslinje som de 

 fossilførende afsætningers omraade længere i sydvest om Esbjerg, 

 likesom jeg ogsaa ved samme anledning bereiste en større del 

 af det indenfor slagnationslinjen jiggende omraade, fra Thisted 

 i nordvest, om Skive, Viborg, Silkeborg, Vejle, Fredericia, Aar- 

 hus, Grenaa, Fredrikshavn med omgivelser, samt ogsaa de i 

 denne henseende vigtigste dele af de danske øer. Jeg opnaadde 

 paa den maate en oversigt over denne del af afsmellningsom 

 raadet, som har været mig til stor nytte ved studiet af forholdene 

 videre mot nord, saavel inden del sydlige og mellemste Sverige 

 som isan- inden vort eget land og kanske ikke mindst netop 

 inden det nu foreliggende omraade, Trondhjemsfeltet. Nu er del 

 vistnok saa, al ferholdene inden det sidst nævnte omraade arter 

 sig paa en noget anden maate end inden de ovennannte syd- 

 ligere dele af nedisningsfeltet, men med utgangspunkt i disse og 

 med ledetraad i de faunistiske forhold opnaar man dog ifølge 

 min anskuelse af de geologiske fænomener en paa stratigrafiske og 

 biologiske faciesdannelser grundet ganske god forbindelse mellem 

 utviklingen inden det mere sydlig beliggende omraade og del 

 her foreliggende vestlige. 



Til at begynde med opfattedes i lang tid det store sydnorske 

 r(i som en stor. men foriesten ganske enkel række af ophopet 

 sand og grus, der snart lydedes som en kystdannelse, senere 

 som en israndtlannelse, en stor endemorjene, og del var først 

 paa et forholdsvis sent stadium i utviklingen af kjendskapel til 

 denne større morænedannelse, at man utskilte et ytre ra trin ved 

 Moss og et indre ra-trin ved Aas, med tilsvarende dannelser paa 

 Kristianiaf jordens vestside (Cfr. min utredning af disse forhold 

 i Norsk geologisk tidsskrift, R. II, No. 7, 1911, pag. 4 — 16). Over- 

 ensstemmende med denne sidstnævnte tydning af forholdene 



