176 P. A. ØYEN [1914 



i motsal retning, men den geologiske utpræger sig ved en ikke 

 sjelden optræden af iskurede blokke. Og gaar vi den geogra- 

 fiske utbredelse af disse tilsyneladende terrasser noget efter, saa 

 linder vi dem grupperet paa en altfor regelmæssig maate til blot 

 at kunne tydes som tilfældig efterladte erosionsrester af mere 

 sammenhængende dalfyldinger, endskjønt vi ikke bør forbise 

 dette fænomen, hvorpaa vi ogsaa inden vort omraade finder ret 

 interessante eksempler. 



Skuringsmerker og vandreblokke viser, at landet har været 

 isdækket helt ut til Froholmerne, yterst ute i havet, »thi sku 

 ringsmærker med retning mod nordvest og nordnordvest kan 

 iagttages her, paa Halten for eksempel< (Helland: Beskrivelse 

 over Søndre Trondhjems amt, D. I. 1898, pag. 29). Men der er 

 ikke endnu fundet noget holdepunkt til bedømmelse af den alder, 

 man har at tillægge disse langt ut mot havet i vest paaviste 

 merker efter isdækkets utbredelse og bevægelse. At denne en- 

 gang har gaaet helt ut til undervandsbankernes afheld mot At- 

 lanterhavsdypet, kan, som i det foregaaende omtalt, betraktes 

 som en kvartærgeologisk fastslaat kjend-sgjerning. 



Først like utenfor Trondhjemsfjordens munding møter vi i 

 Ørlandet en egte glacialbanke, en morænefaciesdannelse, hvis 

 alder vi med en nogenlunde stor grad af sandsynlighet kan be- 

 stemme, idet vi nemlig i de til denne knyttede lerafsætninger 

 paa noget dypere vand fmder opbevart rester af en meget karak 

 teristisk fauna. Beliggenheten af denne banke er en egte ende- 

 morænes, men tiltrods herfor har det ikke hittil lykkedes i aapne 

 snit at paavise endemorænens stratigrafi ske bygning og petro- 

 grafiske karakter; hvad der i saa henseende er paatruffet, knyt- 

 ter sig kun til mindre og mere isolerede forekomster, om hvilke 

 der kan reises meget berettigede tvil, om de ikke med større ret 

 kan henføres til en blot noget rikere anhopning af den almin- 

 delige bundmoræne. Men der findes paa flere steder biokkefelter 

 og blokkerike terrasser, der vistnok med rette kan opfattes som 

 rester og omvandlede former af endemorænen, da de indtar 

 dennes plads, og desuten finder man paa en række steder selve 

 det glaciale, fossilførende ler temmelig rikt paa isskurede stene og 

 blokke, et vidnesbyrd om, at det vistnok er afsat i nær tilslut- 

 ning til brædækkets randdannelser og derfor vistnok kun er at 

 opfattes som en perifer og dypere vands marine facies af disse, 

 hvorved fysiografisk og biologisk aldersbestemmelse af disse 

 gjensidig karakteriserte afsætninger er blit muliggjort. 



Den ved Ytterland (II, 38 flg.) og fl. st. fremundne fauna 

 viser karakteren af disse afsætninger paa en fremtrædende maate 

 og gir os et utgangspunkt, saavel for sammenligning med andre 



