]78 P. A. ØYKN [1914 



Vendsyssel, 1882). \'i er lorsaavidl ikke syiniorlij^ i Ivil om. 

 hvor vi skal iKMiføre i den topografisk slraligialiske rækkelølge 

 den betydelige randdannelsc, hvortil disse fossilførendc afsætnin- 

 ger paa Ørlandet knytter sig som faeiesdannelser. saa meget 

 mere, som den Fanna, der knytter sig til morænedaiinelserne og 

 de dermed sammenhørende lerat'sa'lniiiger omkring Kristiania 

 fjorden, er af en noget afvikende karakter. Men om vi vendei- 

 os til den anden side af Atlanterhavet, saa g^jenlinder vi i Ka- 

 nadas fossilførende lerafsætninger el fauna aggregat af væsentlig 

 samme karakler (efr. Dawson: The ('anadian h'e Age lS9ol 



Naar vi derfor stiller Ørlandets store glaeialhanke sammen 

 med de til Slagnalionstiden' hørende moræner i Jylland og 

 videre mol syd, saa er vi vistnok, saavel ut fra el rent lopogra 

 lisk geologisk synspunkt, som sierlig fra el faunislisk seet, i)aa 

 den relativt sikreste side, om der end naturligvis ved en korre- 

 lation af (len art bestandig vil hefle sig nogen usikkerbet. Men 

 vi har dog lorsaavidl vundet el ganske godt ulgangspunkt. Og 

 vi kan derfor nu i sammenstillingen af de oprindelige moraMie- 

 ra'kker i 'rrondhjemsfjordens omgivelser gaa noget raskere til 

 verks, idel vi bestandig maa erindre, at hvad vi i nutiden gjen 

 finder som oftest kun er smaa, meget omvandlede rester, der 

 kun ved sin geografiske plads og symmetrisk om fjorden ord 

 nede stilling, kjendetegner den oprindelige karakler, idet den 

 nuværende nærmest er terrassernes; og den stratigrafiske under 

 søkelse har endnu ikke gaael nok i detail til al fremfinde paa 

 livert sted de til de enkelte morjrnera^kker som faciesdannelser 

 sluttede fossilførende afsielninger. W faar da følgende nvkker: 

 I. Ørlandet. 

 II. Agdenes — Neb og Hretlingsnes. 



III. Lensviken — Rissen. 



IV. Ilusbergvik — Stadsbygden. 



\. Hørsen Bynesset — Heimdal Kkvbu. 



\\. Rike dalfyldninger paa en ra>kke steder, saaledes i Orkla 

 dalen og Stjørdalen, men særlig i Guldalen. Idethele akcentueres 

 inden denne gruppe i høi grad det fænomen, som vi allerede 

 saa en begyndelse fil i forrige gruppe, idel det vistnok ei- ganske 

 sandsynlig, al man i forlsa'llelse af de der opførte lokaliteter 

 kan peke paa steder som Malvik og Taulra, eiulskjønl den 

 sidstnævnte forekomst vel isa'i- blir al henregne til den her 

 omhandlede gruppe \'I, hvor da afsa'lningerne syd for Hom- 

 melvik og Heil (lanner bindeled mellem Sljordalens ra'kker og 

 den store, vakre endemora'ue ved (irindslad og Hrolluni foran 

 Selbusjøen. Herfra føres man saa gjeiniem de like afsætninger 

 af løst materiale i trakten omkring Maalsjøen og Langvand 

 direkte over i den lange ra^kke af lerrasseforekomstei', der gjen- 



