192 »>. A. OYEN [1914 



of Lake Erie (American Journal oi" Science, Vol. 43, 1892, pag. 

 2S] flg. og »On Ihe (^orrelalion of New York Moraines with 

 Raised Beaches of Lake p:rie (L. c, Vol. 50, 1895, pag. 1 flg.), 

 og i sin Oiilline ol" History ol" the Great Lakes« kommer saa 

 den samme forskei- til det resullal, al man har the cuhnination 

 of the last stage of glaciation back some 50000 years or more 

 Report XII of the Michigan Acad. of Science, 1910, pag. 41). 

 Vi har i det foregaaende seet, hvorledes Brogger, Dk Geer og 

 Hellam) har sluttet sig lil den inddeling af Ra-stadiet i el 

 Smaalenene — .larlsberg trin og el Moss — Horlen-lrin, som jeg 

 tidligere gav. H.iorlykke, som i 1909 sluttet sig til den af De 

 Geer hævdede opfatning af forholdet mellem Aas-morænen og 

 de mellemsvenske endemoræner (cfr. Program for Dansk geo- 

 logisk forenings ekskursion til Kristianiaegnen 30. mai — 4. juni 

 1909, pag. 4), har senere, tiltrods for sin delvise sammenblan- 

 ding af morænesladierne i Krislianiafeltet (I^ærebok i Geologi, 

 utg. II, 1910, pag. 210 — 21Gt, meddelt el kart, der næ'rinest maa 

 tydes paa den maale, 'al ogsaa han har sluttet sig til den af 

 mig givne fremstilling af det her nævnte moræne-stadiums 

 ulviklingshistorie, ra-stadiets tvedeling (»Om jordsmonnet« — 

 særtryk af >Landbruksboken<, 1912). Naar Hansen i sin beskri- 

 velse > Lill om Mjø.sjøkelen < (Norges geol. unders, aarbog, 1904, 

 Nr. 3, pag. 13) sier: når man netop omkring Mjøsen, fra Rings- 

 aker til Stange og fra Toten lil Hadeland, med lilen avbrytelse 

 har dette sammenhængende tynde bundmorænedække, kræver 

 det sin særegne forklaring. Savidt jeg kan se, må denne søkes 

 deri al man under dens dannelsestid her har bavl en litet mægtig 

 l)ræ med lilel energisk bevægelse«, saa antar jeg, al Hansen 

 har meget ret deri. Men naar saa Hansen videre sier: »det er 

 her tydelig den epiglaciale periode det gjælder« (L. c. pag. 14), 

 saa skinner jo allerede her paa den tid uoverensstemmelsen 

 mellem min og Hansens opfatning af ulviklingshistorien inden 

 delle afsnit af vort lands nedisning igjennem paa en saa tj'delig 

 maale, at del blir nær sagt uforklarlig, hvorledes det kan gaa 

 lil, al forfatteren af »Fennoskandias geologi« i Steinmann & 

 WiLCKENS: Handbuch der Regionalen Geologie, 1913, paa side 

 105 kan ullrykke sig paa følgende maale: der epiglazialen Slufe 

 Hansens und Øyens . 



Gjennem hele den lange ra-tid med de mange morænetrin 

 og tilsvarende facies-dannelser af vakkert skiktede ler-afsætninger 

 finder man derfor ogsaa en række grenseafleiringer, der paa den 

 lydeligste maale viser samhørigheten og ofte tillaler en temmelig 

 nøiaglig gjennemførl korrelation. Den af Gustafsson givne be- 

 skrivelse og afbildning »Uber die Grenzlager des spåtglacialen 

 Rånderlons in der Gegend von Upsala« (Bull. of Geol. Inst. 



