196 P. A. ØYEN J^^^A 



mere centrale del af nedisningsoniraadet. Vi kjender jo de iil- 

 strakle terrasser fra denne tid, som visselig ogsaa for en stor 

 del falder indenfor Ra-periodeiis grænser, saavel fra vort eget 

 land som fra Sverige og Finland. Klassiske er jo de skotske 

 forekomster. I Finland, hvor Bf:rghell indførte bl. a. benæv 

 nelsen > cenlralfinsk indsjø ((ieol. C.omm. ofversiktskarla, Sekt. 

 D 2, 1904, pag. 101 — 105), spiller sjøfænomenet en ganske bety- 

 delig rolle (Cfr. Bull. de la Comm. Géol. de Finlande, No. oB, 

 1912, pag. 17 tig.) og kanske ikke mindre i Sverige (Cfr. Gavei.in: 

 Kartbladet Tranås — Sveriges geol. undersokn.. Ser. A a, No. 

 135, pag. 49 fig.). Men det mest storartede bræsjøsystem var 

 vistnok allikevel det til omraadet mellem isskillet og vandskillet 

 liggende, langs den centrale del af den skandinaviske halvø 

 (Gavelin & Hogbom: Norra Sveriges issjoar — Sveriges geol. 

 undersokn. Ser. Ca, No. 7, 1910). Der er allerede i det foregaa- 

 ende gjort opmerksom paa, at ogsaa vort omraade, direkte og 

 indirekte, har været berørt af delte bræsjøfæmomen, dels mere 

 lokalt, men ogsaa sæ^'lig med hensyn til akkumulation mere i 

 sin almindelighet i de rundt om Trondhjemsfjorden indgaaende 

 fjordarme, idet nemlig disse har mottat alløpsvandet fra en hel 

 række af disse sjøer. I forbindelse med brædækkets afsmeltning 

 og de bræ^dæ^nmede sjøeis uttapning staar da ogsaa paa mange 

 steder en nckke forandringer og forlægninger i elveløpene, tildels 

 forbundet med canondannelser, der viser, at en betydelig erosion 

 har fundet sted, og at en temmelig lang tid maa væ^re medgaaet 

 til de forandringer, som har fundet sted, selv under ra-perioden. 



Allerede i det foregaaende er omtalt de af amerikanske geo- 

 loger beskrevne interessante forekomster af saadanne sjøer, og 

 jeg skal derfor her i forbigaaende kun henlede opmerksomheten 

 paa et par i forholdsvis ny tid leverede afhandlinger 3: Gold- 

 thwait: »An instrumental survey of the shorelines of the extinct 

 lakes Algonquin and Xipissing in southwestern Ontario (Geol. 

 Surv. Canada, Mem. No. 10 (1910) No. 1137), og Taylor: The 

 glacial and postglacial lakes of the Great Lakes Region < (Smith- 

 sonian Report 1912, pag. 291—327, 1913). 



De erosionsformer, der ogsaa har været fundet paa forskjel- 

 lige steder i vort land, og af enkelte paa grund af sine særegne 

 erosionskarakterer været antat som tilhørende interglaciale eller 

 preglaciale tider, finder meget vakre analogier, f. eks. i de mange 

 Formas de erosion en la Sierra de Val de Cabras (Serrania de 

 Cuenca)« (J. D. Cereceda: Resumen Fisiografico • de la Penin- 

 sula Ibérica, 1912, pag. 65). Det turde vel hæmde, at mange 

 saadanne fra vore høifjeldsvidder ogsaa i sin dannelse kan til 

 høre ra-periodens senere afsnit eller den nærmest efterfølgende tid. 



Ved sine undersøkeiser omkring Okstinderne fandt Hoel 



