232 p. A. øYEN [19 14 



under disse længst svundne tider. Rigtignok fandtes ved Kalvaa- 

 bakken en marin brydningskant 67 m. o. h., men visse faunistiske 

 træk, som forekomsten af Macoma calcaria sammen med Mya triin- 

 cata og Saxiccwa pholadis og ikke mindst Pecten groenlandiciis, 

 synes at antyde et noget senere tidspunkt (sen ratid eller mytilus- 

 tid), medens denne sidste art sammen med Macoma torelli viser 

 den organiske sammenhæng med afsætningen ved Ytlerland. 

 Paa mange steder finder vi saa videreindov er Trondhjemsfjordens 

 omgivelser, i lavere og noget høiere niveauer, rester af den samme 

 lo/f/m-fauna, dog ikke med fuldt saa høiarktisk følgeskap, som 

 ved Ytterland; men hvad vi bør særskilt merke os, er det islæt 

 af dypere vands former, vi finder som ledsakende Portlandia 

 arcticd, hvorfor det vistnok er det riktige at betrakte ogsaa den 

 mere som en dypere vands form inden Trondhjemsfeltet, ialfald 

 forsaavidt som det vedrører del tidsrum, vi her beskjæftiger os 

 med, om end forholdet længere frem i tiden, portlandia-tiden, 

 som vi senere skal se, har forandret sig ret betydelig. 



Vi finder rikelige rester af den gamle VoW/a-fauna f. eks. ved 

 Gaua i den ene af Tømmeterrasserne, 52 — 64 m. o. h., om end 

 her tildels opblandet med noget yngre typer (I, 27 — 30). Ved 

 Vollan (I, 95) og Krokset (I, 98) stiger den samme fauna op til 

 henholdsvis 90,4 m. o. h. og 91,2 m. o. h., og ved Kvam i Ørke 

 dalen (I, 100) gaar den op til 99,4 m. o. h., ja ved Reitgjerdet tegl- 

 verk (II, 72) og Fjerheimsfossen (II, 89) endog henholdsvis 102 

 m. o. h. og 83,5 — 117,0 m. o. h. Paa samtlige steder er her 

 YoW/a-faunaen ledsaket af Pecten (jroenlandicus. Dette er kun 

 nogle ganske faa eksempler tal ut af dens generelle forekomst- 

 maate. Men om vi sammenligner dette med de forhold, jeg i sin 

 tid fandt ved Horten (Christiania Vid. Selsk., Skr. I, Mathm. natur- 

 vid. Kl. 1908, No. 2, pag. 29 flg.), vil vi kunne trække langt mere 

 vidtrækkende generelle slutninger. Thi ogsaa ved Horten forekom 

 den gamle >oWzrt-fauna i en række forskjellige niveauer, fra den 

 nuværende strand op til 92,4 m. o. h., som vi ser, et høideforhold 

 der stemmer meget godt med del inden Trondhjemsfeltet fundne. 

 Ut af de ved Horten ved hin anledning paaviste forhold, trak 

 jeg dengang, som jeg tror med fuld ret, den slutning, at under 

 den første del af Sørengperioden, den saakaldte Horten-afdeling, 

 strandlinjen inden nævnte omraade hadde ligget ca. 150 m. o. h. 

 (L. c. pag. 36). Mindst denne høide for strandlinjens beliggen- 

 hed under denne del af ra liden faar vi paa, samme maate for 

 Trondhjemsfellels vedkommende, altsaa nølere bestemt, for den 

 første del af tidsrummet mellem Ekne-stadiet og Beitslad-stadiet. 

 Hvad der imidlertid i denne forbindelse er egnet til at vække 

 speciel opmerksomhet er, for at ta de samme eksempler for os, 

 den omstændighel, at vi ved Vollan, Krokset, Reitgjerdet og 



