234 V. A. øYEN [1914 



terræn om Ler station, hvor ogsaa i sin tid fandtes et nær 

 Astnrte semisiilcaia var. placenta Mgrch staaende eksemplar (I, 

 49\ lykkedes det mig i sommei- al fremfinde Portlandia arctica 

 Gray paa nok et nyt findested, nemlig like ved Ler elektriske 

 kraftstation, ca. 5 — 10 m. over Ler station, altsaa 30 — 35 m. o. h. 



Allerede ovenfor blev henvist til det merkelige fænomen, at 

 der paa en række forskjellige steder viser sig en tydelig over- 

 gang fra VoW/a-faunaen til et likeledes paa dypere vand optræ- 

 dende faunaselskap, der for at trives, maa leve under gunstigere 

 temperaturforhold end de for den høiarktiske VoWza-fauna nød 

 vendige. De faunistiske skifter er derfor sikkerlig merket paa 

 en stedfunden forhøielse i vandtemperaturen, enten nu denne 

 skyldes en forøkelse i luftens middeltemperatur eller en for- 

 andring i havstrømmene eller begge dele. 



Ofte finder man paa den enkelte lokalitet blot VoMa-faunaen 

 repræsentert, men meget almindelig ogsaa det fra Vollan og 

 Krokset nævnte eksempel paa en overgangssuile; paa atter andre 

 steder finder man kun repra'sentanter for den dypere og noget 

 mere tempererede, men endnu egle arktiske fauna, som f. eks. ved 

 Ranheim teglverk med Leda pernula, Portlandia lenticula, Arca 

 glacialis, Siphonodentalinm vitreum og Cylichna alba, var. corticata 

 (IL 102), eller som en kombination af de to her nævnte forekomsl- 

 maater med endnu en noget yngre afdeling, som f. eks. ved 

 Hommelvik teglverk (II, 104 — 107\ hvor der over niveauet med 

 Arca glacialis, der her, om end adskilt, dog ved sammenbindende 

 former er nøie sammenknyttet med det underliggende Portlandia 

 (trctica-førenåe. ler, kommer et ganske adskilt lag med Arca pectiin- 

 culoides, var. scptentrionalis. De to fra gammelt af kjendte finde- 

 steder i Trondhjems by, nemlig Lademoen (II, 62) og Baklandet 

 (II, 64), viser ogsaa en blandet fauna, der antyder, at de enkelte 

 fossilførende niveauer ikke har været holdt skarpt ut fra hver 

 andre, endskjønt forholdene ved Nidaros teglverk (II, 65) antyder, 

 al selv leret med Portlandia arctica er afsat paa temmelig dypt 

 vand, idet en opblanding med en saa karakteristisk form som 

 Sipiwnodentalium vitreum i utpræget grad har fundet sted. Men 

 hvad vi paa denne lokalitet specielt bør fæste opmærksomheten 

 ved, er at lerafsætningens midtre del karakteriseres ved en saadan 

 masseforekomst af den sidstnævnte dypvandsform, at Portlandia 

 arctica selv helt lilbakelrænges, medens denne art karakteriserer 

 ikke blot afsætningens nedre, men ogsaa dens øvre del, saaledes 

 at paa denne maale en gjentaget optræden af denne art finder 

 sled, en forekomstmaate der finder en vis analogi i det delvise 

 skille, mellem de mere lavtliggende terrasser med denne art inden 

 vort omraade og de mere høitliggende, eller med forholdene inden 

 den ytre Kristianiafjords centrale del, sammenlignet med den 



