Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 253 



erosion in one of Ihe areas in thai region from \vhich Ihe ice 

 has retrealed ' (,V. S. Geol. Surv. Hull. o87, 11)1"), pag. 1'27). 



I sin afhandling ^ Some Late-Wisconsin and Post-Wisconsin 

 shorelines of northwestern Vermont« har Merwin vist, hvorledes 

 det i en trakt, hvor marine og laknstrine afsætninger grenser 

 nær til hverandre, især hvor deltadannelser er fremtranlende, 

 ofte kan være vanskelig at holde dem skarpt ut fra hverandre 

 (Bull. Mus. Comp. Zoologv, Harvard (College, Vol. 49, Geol. Ser. 

 Vol. VIII, Xr. 7, 1908, pag. 307— H30); og selv hvor nok den 

 marine grense kunde tænkes nok saa nøiagtig bestemt, viser 

 dog utviklingen, at saken ikke er saa ganske liketil; thi om vi bare 

 f. eks. lar for os Bobixk's Senglaciala marina griinsen i sydvåstra 

 Sverige och Danmark (Meddel. Lunds Geol. Min. Inst. Nr. 20, 

 1911), saa viser hans kart fra en allerede tidligere forholdsvis 

 godt kjendt egn, at mange merkelige komplikationer kan finde 

 sted, og det er derfor heller ikke underlig, at den affødte dis 

 kussion i saadanne tilfælder undertiden kan bli temmelig skarp. 

 Og liknende, vanskelige forhold er heller ikke ukjendt inden 

 vort omraade. I Kristianiatrakten har utviklingen af kjendska- 

 pet til de i forbindelse med den høieste strandlinje staaende 

 forhold efterhaanden forenklet det hele ved mit fund af fossiler 

 helt 0|) til na^vnte grense, men ikke saa inden Trondhjemsfeltet, 

 hvor fossilfund endnu ikke slutter sig helt til den marine grense 

 selv, tiltrods for, at de paa sine steder gaar temmelig høit op, 

 ja saa høit, at de ogsaa tildels har været antat at korrespondere 

 med denne selv. 



For Trondhjemsfellets vedkommende har jo i her omhand- 

 lede henseende den saakaldte llsvikens slrandlinje spillet ikke 

 saa ganske liten rolle. Da jeg ved en tidligere anledning (Skil- 

 botn, et bidrag til kundskaben om stranderosion, 189G, pag. 12, 

 26 — 27) har behandlet forholdene paa dette sted mere utførlig. 

 kan jeg her for del va^sentlige indskrænke mig til at henvise 

 hertil. Mohn betragtet jo slrandlinjen som helt horizontal og 

 sier, at den nedre linje ellei" hovedlinjen viser sig i llugt med 

 den horisontale afsats i Sverresborg iXyt Mag. for Naturvid. B. 

 22, pag. 10 — 13). Med hensyn til disse erosionsterrasser i fasl 

 fjeld .synes der ikke at ha hersket nogen Ivil med hensyn til 

 deres marine oprindelse. Den brilliske geolog Hu(.n Mii.i.kh, som 

 undersoktc disse linjer i oktober 1SS4 og holdt el foredrag om 

 dem ved British Associations mole IS, '^,,8.'), maalle opover fra 

 Trondhjem by og Leangen :'><• linjer |)aa de første 300 ft., der- 

 paa 3 — 4 linjer fra '■)()() — :')•')'• II. og 9 — Id linjer i hoiere niveauer 

 op til "jSO ft. o. h.; idelhele angir han 43 lavere terrasser, og 

 saaledes med de lo kli|)p('lerrasser idelhele 4") terrasser, og Mil- 

 ler sier likelil: lliese ti-rraces are all post-glacial i Nature, \'ol. 



