262 P. A. øYEN [1914 



polhese som et »forsøg til nærmere prøvelse< (Christiania Vid.- 

 Selsk. Forli. 1892, Nr. 4, pag. 50). Og hvad han ved en vis 

 leihghet uttaler om den islandske flora og om P'ærøernes plante- 

 vekst, turde finde en ganske ahnindelig anvendelse paa mange 

 forhold i den kvarta^e biologi: »ich håbe nur nachweisen wol- 

 len, dass immerhin eine Anzahl Grunde dafiir sprechen, dass 

 die islandische und taroersche Flora nicht durch zufallige Trans- 

 porte iiber das Meer eingewanderl sind, sondern Schritt fiir 

 Schritt iiber eine Lånderbriicke hin, die aber bereits lange schon 

 wieder versunken« (Engler: Botanische Jahrbucher, B. II, 1882, 

 pag. 50). Thi at forandringerne har foregaat langsomt, skridt 

 for skridt, er et fænomen, man stadig møter nye beviser for. 

 Til hvad jeg i del foregaaende har meddelt om forholdene i om- 

 egnen af Heimdal station f. eks., kan nu føies de to følgende 

 profiler, som jeg hadde anledning til at nedtegne paa min reise 

 nu i sommer: — 



I det store jernbanens grustak ved Heimdal station iakttokes 

 saaledes ovenfra nedad følgende lagræ^kke : 



muld 



gulagtig, brungraa sand og grus 



rullestenslag, men utkilende 



blaagraa ler, ogsaa utkilende 



sand af middels og grov kornstørrelse 



ler og sand i tynde, vekslende lag 



fin sand, til ubestemt dyp. 

 Del er jo el profil, der er i fuld overensstemmelse med de 

 fra dette sted tidligere beskrevne (II, 83 — 87) og viser os ra-tidens 

 moræ^nedannelse, eller rettere fluvioglaciale afsætninger paa stedet, 

 overleirel af ratidens Yoklia-l'ørende lerafsætninger, yngre end 

 Sladsbygd trinnet, men endnu med faunistiske elementer fra 

 Ørlandslrinnel eller Stagnationslidens ra-glacinle kulminations- 

 periode. 



Det har endnu ikke med sikkerhet ladet sig eftervise, om 

 Heimdalstrinnels fluvioglaciale afsætninger kommer over dette 

 VoWz'a-forende ler eller ikke. I første tilfælde vilde altsaa dette 

 ler være vidne om en tilbakerykket bræ'stand med bræfremrykning 

 under Heimdalstrinnels lid og saaledes være i fuld overensstem- 

 melse med de under ra-tidens seneste afsnit i Kristianiafeltet 

 iagttagne forhold, i sidste tilfælde vilde de overliggende rullestens- 

 masser væ're vidnesbyrd om en betydelig utvaskning og overskyl- 

 ningsproces under en langt senere tid, og da efter al sandsynlighet 

 Littorind-iuneanefs kontinentale, sterkt fremtrædende littoralabrasi- 

 onsi)eriode; i ethvert fald vil vistnok med sikkerhet endel af det 

 brungraa sand bli at henregne til denne periode. Men hvad der 

 vel i denne forbindelse her for os har den største interesse er, 



